Справа № 240/947/20
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
17 квітня 2020 року м. Житомир справа № 240/947/20
категорія 112030300
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:
- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо незарахування йому трудового стажу за період роботи з 10.07.1982 по 16.10.2003 та відмову в призначенні пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до трудового стажу періоди роботи з 10.07.1982 по 16.10.2003 та призначити йому пенсію за віком з дати подачі заяви про призначення пенсії 23.09.2019.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.09.2019 звернувся до відповідача з заявою щодо призначення йому пенсії за віком, як особі яка працювала та проживала на територіях радіоактивного забруднення відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зниженням пенсійного віку на 5 років за наявності страхового стажу 21 рік, однак, отримав відмову у призначенні йому пенсії на пільгових умовах мотивовану відсутністю необхідного стажу роботи, так як записи наявні в трудових книжках № НОМЕР_1 від 15.08.1982 та НОМЕР_2 від 15.06.1989 не відповідають вимогам п.п.2.3, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Наголошує, що у спірні періоди дійсно працював, про що свідчать відомості зазначені у трудових книжках, які підтверджені підписами уповноважених осіб та відповідними печатками, а неналежний порядок заповнення трудових книжок не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на соціальний захист та призначення йому пенсійного забезпечення.
Звертає увагу на те, що відповідач не заперечує його права на призначення пільгової пенсії відповідно до ст.26 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із урахуванням ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але за умови наявного 21 року трудового стажу, а тому рішення відповідача щодо незарахування його роботи у період з 10.07.1982 до 16.10.2003 до трудового стажу вважає неправомірним та таким, що суперечать чинному законодавству.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачу строк, для подання відзиву на позов.
06.03.2020 до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю (а.с.25-30). В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача зазначив, що відмова управління у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах є правомірною, оскільки у останнього відсутній необхідний трудовий стаж, а записи зазначені у трудовій книжці НОМЕР_3 від 15.06.1989 та трудовій книжці № НОМЕР_4 від 15.08.1982 про роботу не відповідають вимогам п.2.3, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а тому до трудового стажу управлінням правомірно не зараховано періоди роботи з 09.07.1982 до 11.02.1993 в колгоспі ім. Дімітрова, з 12.02.1993 до 24.12.2001 в КСП «Колос», СТОВ «Колос» та з 29.04.2002 до 16.10.2003 період роботи у військовій частині НОМЕР_5 .
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступного висновку.
Встановлено, що 23.09.2019 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Вважаючи таке рішення відповідача про відмову у призначенні йому пенсії протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Абзацом першим ч.2 ст.24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28.02.1991 (далі Закон № 796-XII).
При цьому, умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені ст.55 Закону № 796-XII.
Право на пенсію зі зниженням пенсійного віку, мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, зменшення віку розраховується на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років (абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону № 796-XII).
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до ч.1 ст.55 вказаного Закону, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
У свою чергу, ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058-IV) встановлено, що починаючи з 01.01.2019 по 31.12.2019 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 26 років.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII та із врахуванням ст.26 Закону №1058-IV при призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на момент досягнення особою пенсійного віку (60 років) необхідний страховий стаж, який повинен становити не менше 21 року, при розрахунку якого слід врахувати, що від 26 років необхідного страхового стажу передбаченого ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV віднімається 5 років відповідно до ст.55 Закону № 796-XII.
Як вже зазначалося, підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-XII слугував факт відсутності необхідного трудового стажу, зокрема 21 року, оскільки записи у трудовій книжці № НОМЕР_4 від 15.08.1982 та трудовій книжці НОМЕР_3 від 15.06.1989 про роботу позивача не відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №110 від 17.08.1993 (далі - Інструкція).
При цьому, слід відмітити, що відповідачем не заперечується право позивача на призначення пенсії відповідно до ст.26 Закону № 1058-IV з урахуванням ст.55 Закону №796-XII за наявності необхідного трудового стажу (21 рік).
Так, у пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка (п.20 Порядку №637).
Проаналізувавши нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд вважає за необхідне вказати, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон №1788-XII), мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 1788-XII).
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).
Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 вказаної Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Підпунктом 2.2 пункту 2 Інструкції передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.
До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Підпунктом 4.1 пункту 4 Інструкції визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно до п.4 до постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» № 301 від 27.04.1993 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Щодо незарахування позивачу до стахового стажу періоду роботи з 10.07.1982 до 24.12.2001 у колгоспі ім. Дімітрова, який з 11.02.1993 реорганізований у КСП «Колос» та з 10.01.2000 у СТОВ «Колос»» та періоду роботи у військовій частині НОМЕР_6 з 29.04.2002 до 16.10.2003, з підстав невідповідності записів у трудовій книжці вимогам п.п.2.3, 2.4 Інструкції слід вказати наступне.
Так, згідно з ч.3 ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Як видно з матеріалів справи у позивача наявна трудова книжка колгоспника НОМЕР_7 від 15.08.1982 та трудова книжка № НОМЕР_3 від 15.06.1989.
Записи трудової книжки № НОМЕР_4 від 15.08.1982 свідчать про те, що з 10.07.1982 позивач прийнятий на посаду шофера в колгосп ім. Дімітрова с. Холосне Коростенського району та до 24.12.2001 працював у вказаному колгоспі, який в свою чергу 12.02.1993 реорганізований в КСП «Колос», а 10.01.2000 КСП «Колос» реорганізований в СТОВ «Колос». Вказані записи підтверджені підписами голови колгоспу та головного бухгалтера і засвідчені відповідними печатками. Будь-яких виправлень чи незрозумілих записів вказана трудова книжка колгоспника (позивача) не містить.
Отже, трудова книжка колгоспника підтверджує трудовий стаж позивача у колгоспі у період з 10.07.1982 до 24.12.2001.
Відповідно до відомостей вказаних у трудовій книжці НОМЕР_3 від 15.06.1989 позивач з 09.07.1982 прийнятий на посаду шофера в автопарк колгоспу ім. Дімітрова (наказ №7 від 09.07.1982), а наказом №63 від 24.12.2001 із займаної посади ОСОБА_1 звільнений за власним бажанням.
Слід звернути увагу на те, що записи у цій трудовій книжці здійснені чітко та не має будь-яких виправлень чи незрозумілих записів, проте такі записи не завірені печаткою колгоспу ім.Дімітрова (КСП «Колос», СТОВ «Колос»), а тому суперечать нормами, які регулюють порядок заповнення трудових книжок.
Враховуючи викладене, слід також звернути увагу на той факт, що відповідач не заперечує стосовно трудової діяльності позивача в означений період, однак відмовив у зарахуванні вказаних періодів трудової діяльності до страхового стажу ОСОБА_1 з мотивів порушення вимог п.п. 2.3, 2.4 Інструкції при здійсненні записів у трудовій книжці, при цьому відповідач посилається на порушення пунктів Інструкції та не вказав про їх конкретність (яке саме порушення).
Суд вказує, що уповноваженими особами колгоспу ім.Дімітрова (КСП «Колос», СТОВ «Колос») під час заповнення (ведення) трудової книжки НОМЕР_3 позивача, допущені порушення встановленого порядку ведення трудових книжок (відсутній підпис головного бухгалтеру та відсутні печатки колгоспу ім.Дімітрова (КСП «Колос», СТОВ «Колос»), а тому саме посадові особи вказаного підприємства повинні нести дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а не позивач.
Разом з тим, трудовий стаж позивача у період з 29.04.2002 до 16.10.2003 підтверджується записами трудової книжки НОМЕР_3 (а.с.13, зворот).
Зокрема, відповідно до наказу №60 від 23.04.2002 ОСОБА_1 з 29.04.2002 прийнятий на роботу у військову частину НОМЕР_6 , на посаду стрілка команди ВОХОР та наказом №176 від 15.10.2003 звільнений з роботи у зв`язку із ліквідацією установи, вказані записи внесені у трудову книжку НОМЕР_3 тво командира військової частини НОМЕР_6 та засвідчені печаткою військової частини. Будь-яких виправлень вказані записи не містять.
Так, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам (щодо порушень вимог п.п. 2.3, 2.4 Інструкції при здійсненні записів у трудовій книжці), суд звертає увагу на наступне.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності до формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (п.п.2.3 п.2 Інструкції ).
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (п.п. 2.4 п.2).
Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає за необхідне акцентувати увагу відповідача на тому, що виявлені останнім недоліки не стосуються суперечностей щодо періоду трудової діяльності, а лише щодо порушень вимог Інструкції, про те не визначено яких саме порушень пунктів 2.3, 2.4 Інструкції було допущено при здійсненні записів, крім того вказані порушення сталися не з вини позивача, який у спірний період працював у колгоспі ім. Дімітрова (КСП «Колос», СТОВ «Колос») та у військовій частині НОМЕР_6 , що не заперечується відповідачем.
Поряд із цим, слід наголосити, що ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової книжки, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.
Також, як вже зазначалося, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи щодо якої внесені такі відомості.
Таким чином суд наголошує, що позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Також суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Суд вважає, що саме записи, засвідчені відповідними печатками та внесені уповноваженими особами колгоспу, до трудової книжки колгоспника НОМЕР_7 (а.с.12), яка належить позивачу, підтверджують трудовий стаж останнього у період з 10.07.1982 до 24.12.2001.
Разом з тим, трудовий стаж позивача у колгоспі ім.Дімітрова с.Холосне Коростенського району Житомирської області у період з 1982 року до 12.02.1993 підтверджується довідкою СТОВ «Колос» №32 від 17.12.2019 (а.с.15). Вказана довідка також містить відомості про відпрацьовані позивачем людино-дні та отриману заробітну плату у зазначений період.
Крім того, трудовий стаж ОСОБА_1 у період з 12.02.1993 до 28.12.2001 в СТОВ «Колос» підтверджується довідкою СТОВ «Колос» № 311 від 17.12.2019 (а.с.17).
Факт трудової діяльності позивача у колгоспі ім.Дімітрова (КСП «Колос», СТОВ «Колос»), підтверджено довідкою №35 від 17.12.2019 (а.с.17).
У свою чергу трудовий стаж у військовій частині НОМЕР_6 з 29.04.2002 до 16.10.2003, підтверджується записами внесеними до трудової книжки НОМЕР_3 .
Таким чином, відповідач при винесені оскаржуваного рішення не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Проаналізувавши викладене, слідує висновок, що порушення правил ведення трудової книжки, не може впливати на особисті права її власника та не може нести негативні наслідки у зв`язку із допущенням порушень вимог п.п. 2.3, 2.4 Інструкції при заповненні трудової книжки роботодавцем.
Дана правова позиція щодо відповідальності за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного адміністративного суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).
Відтак, підставою для підтвердження трудового стажу у особи, є записи (відомості) зазначені у трудовій книжці та довідки надані підприємством, на якому працювала особа, а не дотриманням усіх формальних вимог при її заповненні.
Слід наголосити, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту саме зайнятості особи у оскаржуваний період, а не неправильність записів у трудовій книжці. Крім того, у даному випадку суперечностей щодо трудової діяльності у вказаний період у сторін, які беруть участь у справі, не виникло.
З огляду на вказане, посилання відповідача на неналежне оформлення трудової книжки, як на підставу для відмови у зарахуванні трудового стажу з 09.07.1982 до 11.02.1993 в колгоспі ім.Дімітрова, з 12.02.1993 до 24.12.2001 в КСП «Колос», СТОВ «Колос» та з 29.04.2002 до 16.10.2003 періоду роботи у військовій частині НОМЕР_5 , судом до уваги не береться, оскільки підтверджений належним чином та має бути зарахований позивачу до стажу його роботи.
Разом з тим, доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині вищевказаних періодів роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду до суду не надано, при цьому слід врахувати, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Отже, відповідач неправомірно відмовив ОСОБА_1 у зарахуванні до трудового стажу періоду роботи в колгоспі 10.07.1982 до 24.12.2001 та з 29.04.2002 до 16.10.2003 у військовій частині НОМЕР_6 .
Відтак, відповідно статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 вказаного Кодексу).
За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Проаналізувавши викладене та з метою відновлення прав та інтересів позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо незарахування позивачу трудового стажу за період роботи з 10.07.1982 до 24.12.2001, підтверджений трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_7 ( з 10.07.1982 до 24.12.2001 в колгоспі ім.Дімітрова, який з 12.02.1993 реорганізований в КСП «Колос» та з 10.01.2000 в СТОВ «Колос») та з 29.04.2002 до 16.10.2003 (періоду роботи у військовій частині НОМЕР_5 ) та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до трудового стажу періоди роботи з 10.07.1982 до 24.12.2001, з 29.04.2002 до 16.10.2003 та призначити позивачу пенсію за віком з 23.09.2019 (дати подачі заяви про призначення пенсії).
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн, який належить до відшкодування пропорційно задоволеним вимогам за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо незарахування ОСОБА_1 трудового стажу за період роботи з 10.07.1982 до 24.12.2001 та з 29.04.2002 до 16.10.2003.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу періоди роботи з 10.07.1982 до 24.12.2001 та з 29.04.2002 до 16.10.2003 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 23.09.2019 (дати подачі заяви про призначення пенсії).
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 800 грн.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 17.04.2020.

Суддя О.В. Єфіменко