Справа № 189/154/20
Суддя: Пустовар О. С.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 189/154/20
РІШЕННЯ

Іменем України

14.04.2020 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Пустовар О.С.

за участю секретаря Комеристої І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Коліус Анни Олександрівни, третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2046948 від 31.01.2020 року, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до інспектора роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Коліус А.О., третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2046948 від 31.01.2020 року.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31.01.2020 року він керував транспортним засобом в складі тягача марки MAN TGХ 33.440 (номерний знак НОМЕР_1 ) з напівпричепом марки LANGENDORF SATAN 30/35 (номерний знак НОМЕР_2 ). В Дніпропетровській обл., Дніпровський район, на автомобільній дорозі М-04 на 167 км., ТЗ був зупинений інспектором роти № 4, батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Коліус А.О. та винесено відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2046948. Відповідно до вищевказаної постанови він визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП. Як зазначено в оскаржуваній постанові: «водій керував тз та перевозив великогабаритний вантаж не по маршруту руху, який зазначений у дозволі та не маючи автомобіля прикриття, який зазначений у дозволі, чим порушив п. 22.5 ПДР - порушення ПДР…» та накладено на нього штраф у розмірі 510,00 (п`ятсот десять) гривень. Дану постанову вважає незаконною, оскільки адміністративного правопорушення не вчиняв, в оскаржуваній постанові відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували його вину у даному правопорушенні, а тому постанова підлягає скасуванню. 31.01.2020 року він здійснював перевезення вантажу, відповідно до узгодженого дозволу № 93 НГ від 24.12.2019 року на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, що діє з 25.12.2019 р. по 07.02.2020 р. Під час зупинки та винесення оскаржуваної постанови ним були надані для перевірки всі необхідні документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України, зокрема і Дозвіл № 93 НГ від 24.12.2019 року. Вважає, що працівник поліції розглянув справу та притягнув його до відповідальності за відсутністю доказів вчинення ним правопорушення, керувався лише домислами, припущеннями та порушуючи принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, зокрема не давав належної оцінки наданому дозволу, яким передбачено рух по автомобільній дорозі М-04, та наклав штраф у розмірі 510 грн. 00 коп. Відповідно до вказаного дозволу, він має право на перевезення вантажу параметри якого не більше, зокрема ширина 3,75 м., довжина - до 22 м., висота - до 4,49 м., загальною вагою - до 40,00 т., навантаження на найбільш навантажену вісь - до 11 т. і вантаж може виступати за задній габарит ТЗ не більше 3 м, та два транспортних засоби виділених для супроводження автомобілем прикриття. Відповідно п. 27 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, що затверджені постановою КМУ №30 від 18.01.2001 року - супровід автомобілем прикриття обов`язковий у разі, коли ширина великогабаритного транспортного засобу спеціального призначення перевищує 3,5 чи довжина 24 метри. Враховуючи вище вказане, у разі перевищення ширини вантажу - 3,5 м., а довжини - 24 м., супровід автомобілем прикриття є обов`язковим. Оскільки матеріали справи не мають належних, достовірних та достатніх доказів перевищення вантажем ширини 3,5 м та/або 24 м., тому вантаж не потребував супровід автомобілем прикриття.Крім того, відповідно до п. 7 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами - у разі здійснення постійних проїздів по одному маршруту тим самим транспортним засобом дозвіл може видаватися на кілька проїздів, але не більше ніж на три місяці. Дозвіл № 93 НГ від 24.12.2019 року, наданий не на разову поїзду, а на декілька, але не більше ніж на три місяці, тому посилання відповідача на те, що у разі перевезення вантажу меншого за шириною 3,5 м та меншою за довжиною 24 м. він повинен мати інший дозвіл, в якому не буде передбачено супроводження автомобілем прикриття - є нормативно необґрунтованим та незаконним. Водночас, зазначеним дозволом не заборонено рух ТЗ без супроводження автомобілем прикриття коли ширина великогабаритного транспортного засобу спеціального призначення не перевищує 3,5 м. та/або довжину 24 м. Доказом того, що транспортний засіб, яким керував позивач належить чи не належить до категорії великогабаритних є відповідний документ, який видають посадові особи Укртрансбезпеки: акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів. Проте в постанові, що оскаржується, відсутні посилання на вищезазначені документи, а отже відсутні підстави вважати, що спірний габаритно-ваговий контроль було здійснено, у тому числі здійснено із дотриманням відповідної процедури. Фактична зупинка ТЗ була здійснена на 167 км на узбіччі дороги при відсутності стаціонарного чи пересувного пунктів, лише за наявності автомобіля поліції. Враховуючи вищенаведене, позивач просить задовольнити адміністративний позов.

Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12.02.2020 року.

Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов.

Відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого посилався на вимоги КАСАУ, ПДР України, КУпАП, Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 зазначивши, що позовні вимоги необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню, оскільки 31.01.2020 року ним винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за те, що водій ОСОБА_1 керував вантажним автомобілем ТЗ MAN TGХ 33.440, державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки LANGENDORF 30/35, державний номерний знак НОМЕР_2 , в Дніпропетровській обл., Дніпровському р-н, на а/д М-04, 167 км, перевозячи великогабаритний вантаж не по маршруту руху, який зазначений у дозволі та не маючи автомобіля прикриття, який зазначений у дозволі, чим порушив п. 22.5 ПДР України. Враховуючи всі обставини, відповідач обґрунтовано прийняв рішення про необхідність притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, підтверджується показаннями інспекторів УПП в Дніпропетровській області, які безпосередньо бачили факт порушення позивачем вимог ПДР і є особами, незацікавленими в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення, віднесеному до їх компетенції, та у встановлений законодавством спосіб відреагували на виявлене правопорушення. Враховуючи вищезазначене, просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи направив до суду пояснення в обґрунтування яких посилався на вимоги ПДР України, КУпАП, зазначивши, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 31.01.2020 року відповідачем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., в якій зазначено про те, що позивач керував вантажним автомобілем ТЗ MAN TGХ 33.440, державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки LANGENDORF 30/35, державний номерний знак НОМЕР_2 , в Дніпропетровській обл., Дніпровському р-н, на а/д М-04, 167 км, перевозячи великогабаритний вантаж не по маршруту руху, який зазначений у дозволі та не маючи автомобіля прикриття, який зазначений у дозволі, чим порушив п. 22.5 ПДР України. Зазначив, що пояснення позивача, викладені ним в позовній заяві, щодо відсутності в його діях порушень ПДР та відповідно складу адміністративного правопорушення, а також посилання на нібито вчиненні відповідачем порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності. В позовній заяві позивач посилався лише на процесуальні недоліки зі сторони відповідача. Тобто, доводи позовної заяви мають виключно процесуальну природу і не можуть бути самостійною і достатньою підставою для скасування постанови ухваленої відповідачем. Крім того, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП підтверджується показаннями інспекторів УПП в Дніпропетровській області, які безпосередньо бачили факт порушення позивачем вимог ПДР України і є особами незацікавленими в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення, віднесеному до їх компетенції та у встановлений законодавством спосіб відреагували на виявлене порушення. Враховуючи вищезазначене просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що постановою серії ЕАК № 2046948 від 31.01.2020 року, винесеною інспектором роти № 4 батальйону № 1 УПП у Дніпропетровській області лейтенантом поліції Коліус А.О., позивача ОСОБА_1 за порушення п. 22.5 ПДР - Порушення ПДР по перевезенню небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових тз автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами (31.01.2020 року о 04:43:11 год., на 167 км, водій керував тз перевозячи великогабаритний вантаж, не по маршруту руху, який зазначений у дозволі та не маючи автомобіля прикриття, який зазначений у дозволі), було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с. 7).

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 8 ч.1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 22.5 ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Частиною 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою КМУ № 30 від 18.01.2001 року, встановлено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб (п. 25 Правил).

Згідно ч. 1 ст. 132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями статті 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.

Судом встановлено, що підставою для притягнення позивача до штрафу слугувало те, що позивач перевозив великогабаритний вантаж, не по маршруту та без супроводу автомобіля прикриття.

Відповідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (Правила № 30) рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Відповідно до п. 7 вказаних Правил, дозвіл видається на одноразовий проїзд великогабаритного та великовагового транспортного засобу. У разі здійснення постійних проїздів по одному маршруту тим самим транспортним засобом дозвіл може видаватися на кілька проїздів, але не більше ніж на три місяці.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наявність, що на автомобіль MAN TGS 33.440 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , причіп LANGENDORF SATAN 30/35, номерний знак НОМЕР_2 , було видано дозвіл № 93 НГ від 24.12.2019 року на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні із зазначенням маршрутів, в який входить і рух по автомобільній дорозі М-04, виїзд на М04-М-04-м. Дніпро (Донецьке шосе - вул. Кайдацький шлях - пр. Свободи - вул. Гвардійська - вул. Маяковського - пр. С. Нігояна - пр. І. Мазепи - вул. Київська - Криворізьке шосе) виїзд на М04-М04 - П`ятихатки та в зворотному напрямку, по якій 31.01.2020 року рухався водій ОСОБА_1 і де був зупинений інспектором поліції. Крім того, у дозволі зазначені параметри транспортних засобів: довжиною 22 м, шириною 3,75 м, висотою 4,49 м, загальною вагою 44 т, навантаження на найбільш навантажену вісь 12 т., вантаж виступає за задній габарит ТЗ 3,0 м. у пункті другому вказаного дозволу зазначені ТЗ виділені для супроводження. Строк дії вказаного дозволу з 25.12.2019 по 07.02.2020 р. (а.с. 9).

Крім того, як встановлено в судовому засіданні позивача було зупинено на автомобільній дорозі М-04, рух якої передбачений дозволом № 93 НГ від 24.12.2019 року на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні із зазначенням маршрутів. А твердження відповідача, про те, що позивач рухався не по маршруту руху належними та допустимими доказами доведено не було.

Також, вказаний дозвіл не є одноразовий, а виданий на певний період, що не перевищує три місяці, а отже не може бути беззаперечним доказом перевезення вантажу позивачем, що перевищує нормативні габарити, що потребує супроводу автомобілем прикриття, в день складання постанови відповідачем.

Водночас, зазначеним дозволом не заборонено рух ТЗ без супроводження автомобілем прикриття коли ширина великогабаритного транспортного засобу спеціального призначення не перевищує 3,5 м.

Відповідно до пункту 27 Правил № 30 супровід автомобілем прикриття обов`язковий у разі, коли ширина великогабаритного транспортного засобу спеціального призначення перевищує 3,5 чи довжина 24 метри.

Таким чином, відповідач встановлюючи перевищення нормативних габаритів, що потребує обов`язкового супроводу автомобілем прикриття, на думку суду повинен був надати належні цьому докази.

Відповідно до п. 1.10 ПДР габаритно-ваговий контроль - перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Однак, факт перевищення нормативних габаритів ТЗ, що потребувало б обов`язкового супроводу автомобілем прикриття, належними та допустимими доказами відповідачем не підтверджено, відповідно й підстави для притягнення позивача до відповідальності за порушення пункту 22.5 ПДР відсутні.

В матеріалах справи відсутні показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, відсутні пояснення свідків, які б містили докази скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, обставини якого викладені в оскарженій постанові.

Інші докази на підтвердження в становлених відповідачем обставин, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в матеріалах справи відсутні, сторонами не подані.

Згідно ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі Аллене де Рібермон проти Франції підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення. (п. 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (п. 4.1)

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими статтями 283, 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачити на її користь, суд дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та як наслідок неправомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З огляду на вищевикладені норми та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про те, що постанова серії ЕАК № 2046948 від 31.01.2020 року є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст.2, ст.6, ст.9, ст.72, ст.73, ст.75, ст.77, ч.9 ст.205, ст.241, ст.242, ст.244, ст.245 КАС України, на підставі ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Коліус Анни Олександрівни, третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2046948 від 31.01.2020 року - задовольнити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2046948 від 31.01.2020 року винесену інспектором роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Коліус Анною Олександрівною відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 (п`ятсот десять) гривень.

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП ОСОБА_1 від 31.01.2020 року - закрити.

Апеляційна скарга на судові рішення у справах, визначених ст.286 КАС України, у відповідності до ч.4 цієї статті, може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду через Покровський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя: О.С. Пустовар