Справа № 240/11489/19
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/11489/19 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лавренчук Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач - Охрімчук І.Г.

14 квітня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 січня 2020 року (повний текст рішення складено 11.01.2020 року, м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить:

- визнати неправомірними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2016 по 28.02.2018, враховуючи базовий місяць для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2016 по 28.02.2018, враховуючи базовий місяць для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

В обґрунтування позову вказує, що ненарахування та невиплата індексації грошового забезпечення порушує його права та законні інтереси.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 08.11.2019 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач надіслав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що Порядком №1078 не передбачено механізму виплати сум індексації у поточному році за минулі роки, зазначає, що за відсутності фінансування, не було нарахування, а відповідно не проводились розрахунки та виплати.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11.01.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2016 по 28.02.2018.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2016 по 28.02.2018.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції від 11.01.2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначив, базовим місяцем для розрахунку позивачу сум індексації у період служби у військовій частині НОМЕР_1 з 01.08.2016 по 28.02.2018 року необхідно встановлювати січень 2008 року, що також підтверджено у відповіді військової частини НОМЕР_1 від 25.10.2019 року №4/900. Разом з тим, наголосив, що посадовий оклад за посадою, яку обіймав позивач у військовій частині НОМЕР_1 у період служби з 01.08.2016 по 28.02.2018 року становить 1060, за вказаний період він не змінювався. При цьому, зазначення базового місяця 2008 року в рішення суду для розрахунку позивачу сум індексації є обов`язковим, оскільки тільки у такому разі відповідач здійснить правильне нарахування та виплату належних сум індексації за період служби у військовій частині НОМЕР_1 .

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2020 року відкрито апеляційне провадження, а ухвалою суду від 02.04.2020 року призначено до апеляційного розгляду.

Відповідач надіслав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому зауважив, що позовна вимога щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення саме з урахуванням базового місяця січень 2008 року, то відповідач вважає, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки визначення таких складових відноситься до виключної компетенції військової частини і суд не має повноважень визначати складові елементи нарахування індексації та здійснювати її розрахунок до моменту його проведення відповідачем. Суд наділений лише повноваженнями перевіряти правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.

У свою чергу, позивач надіслав до суду відповідь на відзив, у якому стверджує, що відповідач на противагу фактам, доказам, документам, з посиланням на відповідні норми чинного законодавства не надав жодних пояснень та доказів, що грунтуються на нормах чинного законодавства, що стали підставами для встановлення базового місяця - січня 2016 року. Позивач вважає, що встановлення відповідачем базового місяця січня 2016 року ні чим не передбачено є безпідставним та таким, що позбавляє можливості на отримання належних позивачу сум індексації грошового забезпечення.

Керуючись приписами ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 із 01 серпня 2016 року (наказ №167 від 01.08.2016) по 28.02.2018. Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення.

Листом №4/900 від 25.10.2019 за підписом командира військової частини НОМЕР_1 та начальника фінансово-економічної служби повідомлено ОСОБА_1 про наступне: "Департаментом фінансів Міністерства оборони України надано вказівку командирам військових частин, закладів та установ Міністерства оборони України індексацію грошового забезпечення не нараховувати до окремого роз`яснення." "Під час здійснення планування фонду грошового забезпечення військовослужбовцям на 2016-2017 роки, у зв`язку із значним підвищенням з січня 2016 року грошового забезпечення та відсутністю механізму нарахування індексації грошового забезпечення після такого підвищення Міністерством оборони України до фонду грошового забезпечення виплата індексації грошового забезпечення військовослужбовцям на ці роки не закладалась і відповідно не здійснювалось фінансування такої виплати. Таким чином, в зв`язку із відсутністю механізму нарахування індексації після підвищення грошового забезпечення, відсутністю кошторису у військової частини на здійснення таких виплат підстав для нарахування та виплати Вам індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року у командування військової частини не має" (а.с. 14).

Вважаючи таку відмову необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції керувався тим, що вказані відповідачем обставини не позбавляють його обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку, а тому бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.08.2016 по 28.02.2018 є протиправною. Тому, позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача в частині невиплати позивачу індексації грошового забезпечення в період з 01.08.2016 по 28.02.2018 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд вважає, що визначення базового місяця належить до повноважень відповідача, а тому позовна вимога в частині визначення базового місяця задоволенню не підлягає. Позовна вимога про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2016 по 28.02.2018 (включно) - є похідною, а тому також підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Приписами. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідачем не заперечується, що позивачу за період 01 серпня 2016 року по 28.02.2018 не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення. При цьому, обґрунтовуючи правомірність своїх дій відповідач вказує на відсутність коштів передбачених на виплату індексації грошового забезпечення, а також на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Підстави для проведення індексації визначені статтею 4 Закону №1282-ХІІ, відповідно до якої індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до ст. 5 Закону №1282-ХІІ, підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Приписами ст. 9 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Згідно вимог ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно з ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1078).

Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до п. 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1)підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік .

Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Із аналізу наведених вище нормативно-правових актів, вбачається що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Позивачу за період з 01.08.2016 по 28.02.2018 не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача щодо її не нарахування та невиплати.

В даному випадку відповідачем не вчинено жодних дій, спрямованих на нарахування та виплату позивачу індексації за спірний період, отже має місце бездіяльність відповідача. Таким чином, вказані відповідачем обставини не позбавляють його обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку, а тому бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.08.2016 по 28.02.2018 є протиправною.

Враховуючи встановлені обставини, що підтверджуються належними доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача в частині невиплати позивачу індексації грошового забезпечення в період з 01.08.2016 по 28.02.2018 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позовна вимога про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період 01.08.2016 по 28.02.2018 (включно) - є похідною, а тому також підлягає задоволенню.

Щодо визначення базового місяця для розрахунку позивачу сум індексації у період служби у військовій частині НОМЕР_1 з 01.08.2016 по 28.02.2018 року - січень 2008 року суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Наказом Міністерства оборони № 44 від 27.01.2016 року (що діяв з 01 січня 2016 року), Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (зі змінами), протокольного рішення Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 3 та з метою врегулювання окремих питань виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році, наказано щомісячне грошове забезпечення військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) виплачувати з розрахунку: основні види грошового забезпечення (оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років); надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби (у відсотках посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років) всім військовослужбовцям - 50 відсотків; премій.

Тобто, грошове забезпечення військовослужбовців вищевказаним наказом було значно збільшено за рахунок стимулюючих виплат.

Проте, відповідно до приписів абзацу 5 пункту 5 Порядку № 1078 від 17.07.2003 року, у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати.

З матеріалів справи слідує, що копія витягу із роздавальних відомостей про складові грошового забезпечення позивача за період із вересня 2016 року по лютий 2018 року свідчить про те, що посадовий оклад позивача у вказаний період становив 1060,00 грн та не змінювався у вказаний період, а тому встановити місяць підвищення грошового доходу позивача суду не вбачається за можливе. Інших довідок про доходи позивача до суду не надано.

Згідно абзацу першого пункту 5 Порядку №1078 від 17.07.2003 року, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає що вимога є передчасною. Визначення базового місяця належить до повноважень відповідача, який має виконати вимоги законодавства при нарахуванні індексації і відповідно вимоги законодавства при визначенні базового місяця.Таким чином суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеної вимоги на даний час.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення на підставі ст.267 КАС України суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції позивачу було відмовлено у задоволенні цієї вимоги.

Позивач у своїй апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції не наводить будь - яких доводів чи аргументів щодо не правомірності рішення суду першої інстанції в цій частині, тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його перегляду в цій частині.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем в порушення ч. 2 ст. 77 КАС не доведено правомірність своїх дій щодо відмови у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2016 по 28.02.2018, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до ч. 1ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 14 квітня 2020 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Капустинський М.М. Смілянець Е. С.