Справа № 522/21976/19
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2020 р.м. ОдесаСправа № 522/21976/19

Головуючий в 1 інстанції: Бондар В.Я. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса 05 лютого 2020 року

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції в Одеській області, державного інспектора з охорони навколишнього середовища Одеської області Василик Тетяни Іванівни про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Державній екологічній інспекції в Одеській області та державному інспектору з охорони навколишнього середовища Одеської області Василик Тетяни Іванівни про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 001204 від 16 грудня 2019 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2020 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про задоволення позовних вимог, так як позивачем, як відповідальною особою ПрАТ «Ширяївське підприємство «Сільгоспхімія», не здійснено винесення на місцевість та закріплення в рельєфі огороджених санітарно-захисних зон.

При цьому, апелянт зазначає, що позивачем виконано у встановлені строки вимоги припису про усунення виявлених порушень, а як наслідок оскаржувана постанова не порушує його прав.

Крім того, апелянт зазначає, що державний інспектор з охорони навколишнього середовища Одеської області Василик Тетяни Іванівни не може бути самостійним відповідачем у даній справі.

В свою чергу, позивачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є законним та обґрунтованим, так як позивача безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності у межах спірних правовідносин.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення - зміні, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 04 грудня 2019 року по 16 грудня 2019 року Державною екологічною інспекцією в Одеській області проведено плановий захід нагляду (контролю) щодо додержання ПрАТ «Ширяївське підприємство по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства «Сільгоспхімія» законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, за результатами якого складено акт № 104/10.

При цьому, проведеною перевіркою встановлено порушення вимог законодавства у сфері охорони водних ресурсів, а саме встановлено відсутність винесених на місцевість та закріплених в рельєфі огороджень санітарно-захисних зон водозабірних споруд свердловин, внаслідок чого 06 грудня 2019 року державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Одеської області Василик Т.І. стосовно керівника підприємства ОСОБА_1. складено протокол про адміністративне правопорушення № 001204.

В свою чергу, 16 грудня 2019 року державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Одеської області Василик Т.І. прийнято постанову № 001204 про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 , як директора ПрАТ «Ширяївське підприємство «Сільгоспхімія», притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 59 КУпАП, а також накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 136,00 грн.

Не погоджуючись з фактом притягнення до адміністративної відповідальності позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 59 КУпАП, з чим погоджується колегія судів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 110 Водного кодексу України, порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.

Згідно ч. 1 ст. 59 КУпАП, забруднення і засмічення вод, порушення водоохоронного режиму на водозборах, яке спричиняє їх забруднення, водну ерозію ґрунтів та інші шкідливі явища,- тягнуть за собою накладення штрафу на громадян у розмірі від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від п`яти до восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин, оскаржуваною постановою суб`єкта владних повноважень, позивача, як керівника ПрАТ «Ширяївське підприємство по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства «Сільгоспхімія», притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 59 КУпАП.

Між тим, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії суб`єктів владних повноважень, як актів правозастосування, є їхня обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав (фактичних і юридичних) його прийняття, а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

В даному випадку, у якості фактичної підстави притягнення позивача до адміністративної відповідальності суб`єктом владних повноважень зазначено про виявлену під час перевірки ПрАТ «Ширяївське підприємство по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства «Сільгоспхімія» відсутність винесених на місцевість та закріплених в рельєфі огороджень санітарно-захисних зон водозабірних споруд свердловин.

В свою чергу, надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові колегія суддів зазначає, що диспозицією ч. 1 ст. 59 КУпАП встановлено відповідальність за забруднення і засмічення вод, порушення водоохоронного режиму на водозборах, яке спричинило їх забруднення, водну ерозію ґрунтів та інші шкідливі явища.

В даному випадку, аналіз складу вищевказаного правопорушення, як сукупності об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати відповідне суспільно-небезпечне діяння як конкретне правопорушення, дає підстав вважати, що об`єктивна сторона відповідного правопорушення має містити причинно-наслідковий зв`язок між діяннями особи та негативними наслідками, що настали.

Тобто, колегія суддів вважає, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 59 КУпАП, суб`єкту владних повноважень необхідно встановити наявність конкретної шкоди, заподіяної такою особою охоронюваним законом об`єктам.

В свою чергу, як вірно встановлено судом першої інстанції, суб`єктом владних повноважень не встановлено відповідної шкоди, а як наслідок не доведено наявності у діях позивача передбаченого ч. 1 ст. 59 КУпАП складу правопорушення.

Внаслідок чого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваної постанови.

При цьому, є помилковими посилання апелянта на той факт, що позивачем виконано вимоги припису та усунуто виявлені порушення, а як наслідок визнано факт вчинення спірного правопорушення, так як постанова про накладення адміністративного стягнення та припис про усунення порушень за своєю правовою природою є різними актами, які виносяться органами контролю і застосовуються в конкретно визначених випадках.

В свою чергу, виконання приписів є самостійним примусовим заходом, який спрямований на недопущення порушення у майбутньому або негайного припинення вчинення правопорушення суб`єктом господарювання.

В даному випадку, факт добровільного виконання особою припису суб`єкта владних повноважень жодним чином не спростовує вищевикладений висновок суду першої інстанції про відсутність у діях позивача складу спірного правопорушення.

Крім того, колегія суддів вважає помилковими посилання апелянта на той факт, що позивачем усунуто виявлене порушення, а як наслідок оскаржувана постанова не порушує його прав, так як сам факт накладення на особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу без наявності у його діях складу адміністративного правопорушення безумовно порушує права відповідної особи.

Між тим, надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню суду першої інстанції, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити про допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права при розгляді даної справи.

В даному випадку, судом першої інстанції залучено до розгляду даної справи двох відповідачів, а саме Державну екологічну інспекцію в Одеській області та державного інспектора з охорони навколишнього середовища Одеської області Василик Т.І.

В свою чергу, з аналізу положень КУпАП вбачається, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, державні інспектори діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені відповідного суб`єкту владних повноважень.

Тобто, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

В даному випадку, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

В даному випадку, судом першої інстанції помилково не встановлено того, що державний інспектор не є належним відповідачем у даній справі, а як наслідок судом помилково не зроблено висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до вказаного відповідача, що є підставою для зміни оскаржуваного рішення.

В даному випадку, вказаний висновок колегії суддів узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 26 грудня 2019 року (справа № 724/716/16-а).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права під час розгляду даної справи, що є підставою для зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 317 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції в Одеській області - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2020 року - змінити, доповнивши резолютивну частину рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2020 року наступним абзацом:

«У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до державного інспектора з охорони навколишнього середовища Одеської області Василик Тетяни Іванівни - відмовити».

В решті - залишити рішення без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.