Справа № 237/687/20
Суддя: Кучко Я. Ю.
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер справи 237/687/20
Номер провадження 2-а/237/25/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.20 м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кучко Я.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Махно Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Курахове Мар`їнського району Донецької області справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора СРПП Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2019 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовна заява обґрунтована наступним. Позивач зазначає, що 11 лютого 2020 року інспектором СРПП Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області Любченко Артемом Юрійовичем відносно позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, у якій зазначено, що позивач 11 лютого 2020 року о 10 годині 20 хвилин у м. Костянтинівка по вул. Соборності, поблизу будинку № 18, здійснив виїзд на розподільну смугу, чим порушив п.п. 11.9 ПДР України. Позивач підтверджує, що він 11 лютого 2020 року о 10 годині 20 хвилин рухався по проїзній частині по вул. Соборності у м. Костянтинівка у напрямку міста Бахмут і мав намір здійснити розворот і змінити напрямок руху у протилежну сторону. Уважно оцінивши дорожню обстановку, переконавшись у відсутності забороняючи знаків та дорожньої розмітки, а також у відсутності інших можливих обставин, що заважатимуть здійснити розворот, позивач зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, дотримуючись вимог п. 10.4 ПДР України здійснив розворот по накатаній дорозі на ділянці, де чітко видимий технологічний розрив бордюру. Відповідачем при накладені стягнення не з`ясовано чи дійсно позивач винен у вчинення правопорушення, не взято до уваги пояснення , заперечення і зауваження позивача, до постанови про накладення адміністративного у якості додатку долучено лише відео з відео реєстратора Xiaomi, в якому відображено автомобіль, номерний знак якого неможливо розглянути по причині неякісного зображення, на момент розгляду справи та винесення постанови відповідач знаходився біля свого службового автомобіля, постанову заповнював на багажнику автомобіля, відповідно справу розглянуто за місцем вчинення правопорушення, а саме по вул. Соборній у м. Костянтинівка Донецької області, що є порушенням. Позивач зазначає, що винесення постанови по справі за ст. 122 КУпАП на місці вчинення правопорушення є неправомірним і призводить до порушення прав особи, передбачених ст. 268 КУпАП, зокрема користуватись юридичною допомогою адвоката.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позовну заяву у повному обсязі з підстав, що наведені у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив.

Відповідно до ст. 205 КАС Украхни , неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 749018 ОСОБА_1 було притягнуто 11 лютого 2020 року до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, який, як вбачається з постанови, 11 лютого 2020 року о 10 годині 20 хвилин в м. Костянтинівка по вул. Соборності поблизу будинку № 18 здійснив виїзд на роподільчу смугу, чим порушив п. 11.9 ПДР України.

За статтею 8 Конституції України саме Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 11.9 Правил дорожнього руху встановлено заборону виїжджати на трамвайну колію зустрічного напрямку, відокремлені від проїзної частини трамвайні колії та розділювальну смугу.

Частиною 2 статті 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди .

Таким чином, адміністративна відповідальність в даному випадку за ч. 2 ст. 122 КУпАП наступає за порушення правил розташування транспортних засобів на проїзній частині.

Склад адміністративного правопорушення повинен в собі містити: суб`єкт правопорушення, суб`єктивну сторону правопорушення, об`єкт правопорушення та об`єктивну сторону правопорушення. Відсутність одного із вищезазначених елементів в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності свідчить про відсутність правових підстав для притягнення її до адміністративної відповідальності.

З огляду на вищезазначене суд звертає увагу на те, що відповідачем по справі не було надано належних та допустимих доказів наявності в діях як об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, так і суб`єктивної сторони, тобто наявності вини, яка може мати свій вираз як у формі умислу так і необережності, зокрема його інтелектуального моменту, оскільки відповідачем не спростовано той факт, що в день інкримінованого позивачу правопорушення все дорожнє покриття було вкрито снігом та брудом, що унеможливлювало ідентифікацію наявності на проїдждій частині трамвайних колій, тобто відповідачем не доведено, що інкриміновані фактичні обставини справи (наявність трамвайної колії, можливість її візуального спостереження, наявність всіх попереджувальних знаків) знайшли своє відображення в свідомості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та він, відповідно, був проінформований про наявність або мав змогу пересвідчитись в наявності колій на дорожньому полотні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В супереч зазначеній нормі КАС України відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження правомірності його дій при розгляді справи про адміністративне правопорушення та наявності доказів вини позивача у вчиненні правопорушення передбаченого саме ч. 2ст. 122 КпАП України.

Для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, на виконання вимог с. 77 КАС України зобов`язаний надати належні та допустимі в розумінні ст. 251 КУпАП докази наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, зокрема зазначений у постанові працівником поліції у якості додатку відеозапис з відеокамери Xiaomi, водночас вказаний процесуальний обов`язок відповідачем не реалізовано, доказів правомірності винесення постанови суду не надано.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення в постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічні правові позиції висловлені в Постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17, від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17.

Статтею 251 КУпАП обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній зокрема необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Враховуючи зазначене, відповідачами не доведено наявність вини позивача у вчиненні ним адміністративного правопорушення, працівником поліції в ході судового розгляду не було долучено будь-яких доказів наявності в діях ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, який би підтвердив факт порушення позивачем пункту 11.9. Правил дорожнього руху, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірність прийнятої ним постанови.

Стосовно доводів позивача про не взяття до уваги заперечень відповідача, його пояснень та зауважень, порушення процесуальних вимог щодо місця розгляду справи, що мало наслідком обмеження прав позивача, наданих йому ст. 268 КУпАП, зокрема права користуватись юридичною допомогою адвоката суд зазначає наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать також консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

Права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплені ст. 268 КУпАП, якої встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У частині другі статті 258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Згідно статті 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема ч. 2 122 розглядають органи Національної поліції.

Приписами ч. 4 ст. 258 КУпАП визначено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Таким чином, оскільки позивачу працівником поліції інкриміновано вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, розгляд яких віднесено то компетенції органів Національної поліції, суд приходить до висновку, що відповідачем в розумінні ч. 4 ст. 258 КУпАП, правомірно було винесено постанову саме за місцем вчинення правопорушення. Той факт, що постанова була винесена, як зазначає, позивач, на багажнику автомобіля, не свідчить про порушення відповідачем вимог територіальності розгляду справи, оскільки КУпАП не визначено, що постанова повинна складатись виключно у автомобілі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (у випадку надання такою особою згоди в аспекті ст. 41 Конституції України щодо принципів непорушності права власності), на автомобілі працівника поліції, або ж на відкритій ділянці місцевості, що свідчить про відсутність надмірної зарегульованості, правової регламентації суспільних відносин у даній сфері та гнучкість правового регулювання, що надає змогу враховувати динамічний розвиток суспільних відносин, керівне значення в даному випадку має той факт, що постанова була складена за місцем вчинення правопорушення.

Згідно правового висновку Верховного суду, викладеного в постанові по справі 310/4817/17 від 27.12.2019 року скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення (в тому числі вище наведене судом положення про розгляд працівниками поліції адміністративних правопорушень за ч. 1,2,3,5,6,8,10,11 ст. 121 КУпАП) передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу (рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі № 5-рп/2015). Зі змісту ч. 4 ст. 258 КУпАП вбачаєтсья, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. З урахуванням наведеного, колегія суддів Верховного Суду вважає безпідставними твердження скаржника про порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та вимог статті 268 КУпАП.

Аналогічних правових висновків Верховний Суд дійшов, зокрема, у справах № 286/648/17 (постанова К/9901/23930/18 від 07 грудня 2018 року), № 489/1525/16-а (постанова К/9901/5974/18 від 31 січня 2018 року) та № 681/972/17 (постанова К/9901/17506/18 від 17 травня 2018 року).

Стосовно позовних вимог позивача визнати протиправною постанову про накладення адміністративного стягнення, суд зазначає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки перелік рішень, які має право прийняти суд за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності імперативно визначений ч. 3 ст. 286 КУпАП, згідно якої місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Прийняття судом рішень за наслідками розгляду справи, не включених по переліку ч. 3 ст. 286 КУпАП свідчило б про порушенням судом вимог статті 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі вищевикладеного, з врахуванням відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КуПАП, приймаючи до уваги неподання відповідачем, які в силу положень ст. 77 КУпАП несуть тягар доведення правомірності винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, доказів правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 243-246, 250, 251, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора СРПП Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягненняя - задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія БАА № 749018 від 11 лютого 2020 року, винесену інспектором СРПП Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, старшим лейтенантом поліції Любченко Артемом Юрійовичем про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП - скасувати.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області.

Суддя Я.Ю.Кучко