Справа № 200/594/20-а
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2020 р. Справа№200/594/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Галатіної О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Громадської організації "Народне коло" до Донецького Національного Медичного Університету про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, суд -

В С Т А Н О В И В:

13 січня 2020 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Громадської організації "Народне коло" до Донецького Національного Медичного Університету про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16 грудня 2019 року голова правління Громадської організації "Народне коло" - ОСОБА_1 звернувся до в.о. ректора Донецького Національного Медичного Університету Герасименка Олександра Івановича з запитом на отримання публічної інформації № 185 від 16.12.2019 року. Запит був направлений на електронну пошту відповідача. В запиті позивач просив: надати інформацію стосовно кошторису витрат на утримання Донецького Національного Медичного Університету по містах Краматорськ, Маріуполь, Кропивницький (надати всі витрати пов`язані з виконанням функції управління Донецького Національного Медичного Університету, в тому числі на утримання будівель і прилеглої території, виплату заробітної плати працівникам, комунальних та інших витрат за 2018, 2019 роки). Відповіді на свій запит, у встановлений Законом України "Про доступ до публічної інформації" № 2939-VIвід 13.01.2011 року строк, позивач не отримав.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача та вважає їх протиправними.

Позивач у судове засідання не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача через канцелярію суду надав заяву про визнання позову у повному обсязі.

Суд, дослідивши подані матеріали справи, встановив наступне.

Позивач - Громадська організація "Народне коло",код ЄДРПОУ 3866250, зареєстрований за адресою:86125, Донецька область, місто Макіївка, вул. Крупської, будинок 146; фактичне місцезнаходження: 25006, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Солдатська, буд. 2а, кв.2.

Відповідач - Донецький Національний Медичний Університет, , зареєстрований за адресою: 84404, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, буд. 27. Організаційно-правова форма юридичної особи: державна організація (установа, заклад).

16 грудня 2019 року позивачем з електронної поштової скриньки: ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено на електрону поштову скриньку Донецького Національного Медичного Університету: ІНФОРМАЦІЯ_2 запит на отримання публічної інформації №185 від 16.12.2019 року, адресований в.о. ректора Донецького Національного Медичного Університету Герасименку Олександру Івановичу.

В запиті позивач просив: надати інформацію стосовно кошторису витрат на утримання Донецького Національного Медичного Університету по містах Краматорськ, Маріуполь, Кропивницький (надати всі витрати пов`язані з виконанням функції управління Донецького Національного Медичного Університету, в тому числі на утримання будівель і прилеглої території, виплату заробітної плати працівникам, комунальних та інших витрат за 2018, 2019 роки) згідно Закону України "Про доступ до публічної інформації", в повному обсязі.

Відповіді на свій запит, у встановлений Законом України "Про доступ до публічної інформації" № 2939-VIвід 13.01.2011 року строк, позивач не отримав.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача та вважає їх протиправними.

В обґрунтування позовної заяви позивачем надано копію запиту №185 від 16.12.2019 року, скріншот з електронної поштової скриньки: .

Станом на момент розгляду справи відповідачем відзив на адміністративний позов не надано.

В ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали, подати до суду відзив на позовну заяву з доказами на його підтвердження з одночасним надісланням (наданням) його копії та доданих до нього документів позивачу. Сторонам роз`яснено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову, а у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішить справу за наявними матеріалами.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, спір стосується права особи на отримання у встановлені законодавством строки публічної інформації.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Згідно ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про інформацію" № 2657-XII від 02.10.1992 року, інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статті 2, 3 Закону № 2657-XII, визначають основні принципи інформаційних відносин та напрямки інформаційної політики, до яких належать: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Основними напрямами державної інформаційної політики є: забезпечення доступу кожного до інформації; забезпечення рівних можливостей щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації; створення умов для формування в Україні інформаційного суспільства; забезпечення відкритості та прозорості діяльності суб`єктів владних повноважень; створення інформаційних систем і мереж інформації, розвиток електронного урядування; постійне оновлення, збагачення та зберігання національних інформаційних ресурсів; забезпечення інформаційної безпеки України; сприяння міжнародній співпраці в інформаційній сфері та входженню України до світового інформаційного простору.

Статтєю 4 означеного Закону визначено суб`єктний склад інформаційних відносин, від так, суб`єктами інформаційних відносин є фізичні та юридичні особи, об`єднання громадян, суб`єкти владних повноважень. Об`єктом інформаційних відносин є інформація.

Згідно ст. 5 Закону № 2657-XII, кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, встановлений Законом України "Про доступ до публічної інформації" № 2939-VI від 13.01.2011 року.

Стаття 23 Закону № 2939-VI закріплює право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації.

Відтак, рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити, зокрема, ненадання відповіді на запит на інформацію.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст.4 Закону № 2939-VI, доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Відповідно до п. 2 ч. 1 Закону № 2939-VI, доступ до інформації забезпечується, у тому числі, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 13 Закону № 2939-VI до розпорядників публічної інформації віднесено:

- суб`єктів владних повноважень, а саме: органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

- юридичних осіб, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

- осіб, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

- суб`єктів господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: інформацією про стан довкілля; інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Статтею 19 Закону № 2939-VI встановлено вимоги щодо оформлення запитів на публічну інформацію, зокрема, зазначено, що запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Стаття 20 Закону № 2939-VI визначає строки розгляду запиту на публічну інформацію, зокрема, встановлено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Враховуючи викладене, Донецький Національний Медичний Університет був зобов`язаний надати відповідь на запит позивача про доступ до публічної інформації №185 від 16.12.2019, який було надіслано електронною поштою 16.12.2019 до 23 грудня 2019 року включно.

Позивач вказує, що відповідь на запит №185 від 16.12.2019 ним не отримано.

Відповідачем не надано до суду відзиву на адміністративний позов або будь-яких інших документів, що спростовують доводи адміністративного позову позивача.

Вивчивши обставини справи та дослідивши надані до суду документи, суд дійшов висновку, що не вчинення розпорядником інформації дій, які відповідно до Закону №2939-VI він зобов`язаний вчинити, зокрема, розглянути запит на інформацію та надати на нього відповідь, слід розцінювати як бездіяльність такого суб`єкта, а не як його дії.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено бездіяльність щодо не надання відповіді на запит позивача про доступ до публічної інформації №185 від 16.12.2019.

Допускаючи бездіяльність щодо не надання відповіді на запит Громадської організації "Народне Коло" про доступ до публічної інформації №185 від 16.12.2019, Донецький Національний Медичний Університет як розпорядник інформації порушив гарантоване державою право позивача на доступ до публічної інформації.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Донецького Національного Медичного Університету щодо ненадання інформації на запит на отримання публічної інформації Громадського об`єднання "Народне Коло" №185 від 16.12.2019 року.

Що стосується встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Щодо стягнення всіх документально підтверджених судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно ст. 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність від 5 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Така позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.02.2020 року по справі № 280/1765/19.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що єдиними документально підтвердженими судовими витратами є витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.157941198.1 від 03.01.2020 року.

Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1, п.4 ч.2 ст.245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати Донецький Національний Медичний Університет розглянути запит Громадської організації "Народне Коло" про доступ до публічної інформації №139 від 20.08.2019 р. та надати відповідь з дотриманням вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 р. №2939-VI.

Відповідно до ч.1 ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1 - 4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Оскільки дана справа відноситься до категорії справ, визначених у п.1 ч.1 ст.263 КАС України, то рішення у цій справі виконується негайно.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Громадської організації "Народне коло" до Донецького Національного Медичного Університету про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Донецького Національного Медичного Університету - щодо ненаданням інформації на запит на отримання публічної інформації Громадської Організації «Народне Коло» №185 від 16.12.2019 року.

Зобов`язати Донецький Національний Медичний Університет протягом п`яти днів з дня проголошення рішення суду надати відповідь на запит на отримання публічної інформації №185 від 16.12.2019 року (надати інформацію - стосовно кошторису витрат на утримання Донецького Національного Медичного Університету по містах Краматорськ, Маріуполь, Кропивницький (надати всі витрати пов`язані з виконанням функції управління Донецького Національного Медичного Університету, в тому числі на утримання будівель і прилеглої території, виплату заробітної плати працівникам, комунальних та інших витрат за 2018, 2019 роки) згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації», в повному обсязі.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання судового рішення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Донецького Національного Медичного Університету (, зареєстрований за адресою: 84404, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, буд. 27) на користь Громадської організації "Народне коло" (код ЄДРПОУ 3866250, зареєстрований за адресою: 86125, Донецька область, місто Макіївка, вул. Крупської, будинок 146; фактичне місцезнаходження: 25006, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Солдатська, буд. 2а, кв. 2) суму судового збору у розмірі 2102 (Дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 14 квітня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно до внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 року №540-ІХ змін у розділ VI "Прикінцеві положення" КАС України, строк на апеляційне оскарження продовжується на строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню короновірусної хвороби (COVID-19).

Суддя О.О. Галатіна