Справа № 809/4423/15
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2020 р. справа № 809/4423/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Микитюка Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Костюк О.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

предстаника відповідача - Бондара О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління ДФС в Івано-Франківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень №№, від 02.12.2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач), 16.12.2015 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Долинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що всупереч фактичним обставинам відповідач необґрунтовано та безпідставно зробив висновок про отримання ОСОБА_1 доходу у вигляді додаткового блага в загальній сумі 920 370,60 грн., внаслідок чого протиправно збільшив суму грошового зобов`язання позивача з податку на доходи фізичних осіб.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 позов задовольнити частково. Визнано недійсним та скасовано податкове повідомлення-рішення за № від 02.12.2015 року. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Долинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 1 (одну ) грн. 70 коп. судового збору (т.1, а.с. 99-105).

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 у справі №809/4423/15 - без змін (т.1, а.с.125-131).

Постановою Верховного Суду від 17.12.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2016 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1, а.с. 181-191).

Справа №809/4423/15 надійшла на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду 02.01.2020, згідно штампу відділу документального забезпечення - канцелярії.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.01.2020 призначено справу до судового розгляду (т.1, а.с. 195-196).

Позивачем, 17.01.2020 на електронну адресу суду направлено клопотання про проведення судового засідання у даній справі у режимі відеоконференції (т.1, а.с. 204).

20.01.2020 Івано-Франківським окружним адміністративним судом винесено ухвалу про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Доручено Сихівському районному суду міста Львова забезпечити проведення відеоконференції судового засідання, призначеного на 30.01.2020 о 13:00 год., за участю представника позивача - ОСОБА_3 (т.1, а. с. 207- 208).

30.01.2019 Івано-Франківським окружним адміністративним судом винесено ухвалу, якою замінено неналежного відповідача Долинську державну податкову інспекцію Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на належного, а саме Головне управління ДФС в Івано-Франківській області (т.1, а.с. 223-225).

Протокольною ухвалою суду від 20.02.2020 призначено судовий розгляд справи на 04.03.2020 о 13:30 год.

02.01.2020 Івано-Франківським окружним адміністративним судом винесено ухвалу про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Доручено Сихівському районному суду міста Львова забезпечити проведення відеоконференції судового засідання, призначеного на 04.03.2020 о 13:30 год., за участю представника позивача - ОСОБА_3 (т.1, а. с. 248- 249).

Ухвалою суду від 04.03.2020 витребувано у АТ "Укрсиббанк" належним чином оформлену довідку з інформацією про структуру анульованої заборгованості, у тому числі з розрахунком по тілу кредиту, заборгованості по відсоткам, комісії, штрафам (пеням) за кредитним договором №0 від 28.07.2006 укладеним між ОСОБА_1 та АТ "Укрсиббанк". У зв`язку з витребуванням доказів відкладено розгляд справи на 25.03.2020 (т.1, а.с. 260-261).

25.03.2020 у зв`язку з неявкою позивача розгляд справи відкладено на 14.04.2020.

Протокольною ухвалою суду від 14.04.2020 продовжено розгляд справи без відеоконференцзв`язку, оскільки представник позивача в Сихівський районний суд міста Львова для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку не з`явився.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 18.02.2020 (т.1, а.с. 234-235). У відзиві представник відповідача зокрема зазначив, що як позивачем так і відповідачем не заперечується факт прощення заборгованості за кредитним договором №0 від 28.07.2006. Спірним залишається питання щодо правомірності збільшення зобов`язань з ПДФО контролюючого органу. Суду пояснив, що згідно інформації, одержаної податковим органом із зовнішніх джерел, проведеного аналізу отриманих відомостей, які були відображені в податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків форми 1-ДФ за 2 квартал 2014 року, було встановлено, що позивачем одержано дохід, як додаткове благо від ПАТ "УкрСиббанк", в сумі 920 370,6 грн. Зазначив, що у повідомленні про анулювання боргу, яке отримано ОСОБА_1 , останнього було попереджено про те, що анульована сума заборгованості є доходом, отриманим як додаткове благо, який необхідно відобразити у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб. Вказав, що будь-які документи, пояснення або декларацію про майновий стан та доходи фізичної особи станом на початок проведення перевірки позивачем податковому органу надано не було. Вважає, що оскільки кредитором дотримано всіх обов`язкових умов, передбачених пп. "д" 164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, то грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 172 569,49 грн. та 170 грн. нарахований податковим органом ОСОБА_1 правомірно. Просив в задоволенні позову відмовити.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався, однак надав суду додаткові пояснення по суті позовних вимог (т.1, а.с. 231-232).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, наведених у позовній заяві та додаткових поясненнях, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечив з підстав наведених у відзиві та додаткових поясненнях на адміністративний позов. Просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши позивача та представникі відповідача, дослідивши та оцінивши надані суду письмові докази та інші матеріали адміністративної справи, судом встановлено наступне.

Податковим органом виявлено факт одержання позивачем у ІІ кварталі 2014 року від ПАТ "УкрСиббанк" доходу в сумі 920 370,6 грн. у вигляді додаткового блага, який залишився невідображеним у відповідній податковій декларації за 2014 рік.

Відповідно до п. 75.1. ст. 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

На підставі вищенаведеного 19 листопада 2015 року Долинською оДПІ проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб з отриманих доходів за 2014 рік ОСОБА_1 .

За результатами перевірки позивача податковим органом складений акт від 19.11.2015 року за №2043/172/ НОМЕР_1 , згідно якого перевіркою встановлено, що платником порушено ппп. "д", "е" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, в результаті чого виявлено заниження податку на доходи фізичних осіб в сумі 138 055,59 грн.; п.120.1 ст.120 ПКУ, неподання декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік (т.1, а.с. 33-36).

На підставі акту перевірки 02.12.2015 року Долинською оДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення за №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 172 569,49 грн., в тому числі, за основним платежем - в розмірі 138 055,59 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - в розмірі 34 513,9 грн. та за № , яким визначено суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 170 грн. (т.1, а.с. 8, 9).

Підставою для винесення оскаржуваного рішення слугувало те, що ОСОБА_1 не подав податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік та відповідно не відобразив отримані від ПАТ "Укрсиббанк" доходи у вигляді додаткового блага в розмірі 920 370,60 грн., на підставі рішення банківської установи про анулювання кредитної заборгованості ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позивачем не нараховано та не сплачено податку з доходів фізичних осіб в розмірі 138 055,59 грн. - основний платіж, в т.ч. 34 513,90 грн. та 170 грн - штрафні санкції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до інформації яку надало ПАТ "Укрсиббанк" ОСОБА_1 , а саме повідомлення про анулювання боргу (в порядку пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України) анульований ПАТ "Укрсиббанк" борг позивача за кредитним договором за №0 від 28.07.2006 в сумі 920 370,6 грн. є доходом останнього, який підлягав включенню платником податку до його річного оподатковуваного доходу, як отримане додаткове благо відповідно до абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (т.1, а.с. 78).

У постанові від 17.12.2019 Верховний Суд зокрема зазначив, що судами не встановлювались обставини та не досліджено структуру анульованої заборгованості, у тому числі: з розрахунком по тілу кредиту, заборгованості по відсоткам, комісії, штрафам (пеням). Вказаним обставинам не надана правова оцінка.

Враховуючи викладене, суд зазначає наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 162.2.17 пункту 16.2 статті 162 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), є вичерпним, до якого згідно з підпунктом "д" включається суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з підпунктом "б" підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першої статті 546 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Аналіз наведених норм законів дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність у підпункті "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (процентного) кредитором за його самосійним рішенням, була усунута шляхом внесення змін Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015.

Згідно з підпунктом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 01.01.2015) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Враховуючи наведене, суд вказує, що прощені (анульовані) банком за його рішенням проценти за користування кредитом та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходом платника податків та, як наслідок, не підлягають оподаткуванню та декларуванню.

Як зазначалося судом вище ухвалою суду від 04.03.2020 витребувано у АТ "Укрсиббанк" належним чином оформлену довідку з інформацією про структуру анульованої заборгованості, у тому числі з розрахунком по тілу кредиту, заборгованості по відсоткам, комісії, штрафам (пеням) за кредитним договором №0 від 28.07.2006 укладеним між ОСОБА_1 та АТ "Укрсиббанк" (т.1, а.с. 260-261).

На виконання ухвали суду від 04.03.2020 АТ "Укрсиббанк" на адресу суду направило довідку з інформацією про структуру анульованої заборгованості за кредитним договором №0 від 28.07.2006 укладеним між ОСОБА_1 , а саме зазначили: 14.08.2014 АТ "Укрсиббанк" анульовано (прощено) кредитну заборгованість за кредитним договором №0 від 28.07.2006 ОСОБА_1 , яка станом на 14.08.2014 становила 63855 швейцарських франків 82 сантими, що складало 920 370 грн. 60 коп. по курсу НБУ. Анульована (прощена) кредитна заборгованість за кредитним договором №0 від 28.07.2006 складалась з наступної заборгованості:

- сума основного боргу (кредиту) - 63 481 швейцарських франків 87 сантими,

- сума відсотків - 373 швейцарських франків 95 сантими.

З цього приводу суд зазначає наступне: 373 швейцарських франки 95 сантими x 14,41 грн. по курсу НБУ станом на 14.08.2014 = 5 388,62 грн. (сума по відсотках станом на 14.08.2014). Отже (анульована сума станом на 14.08.2014) 920 370,60 грн. - 5 388,62 грн. (сума по відсотках станом на 14.08.2014) = 914 981,98 грн. (сума основного боргу) (кредиту).

Оскільки судом встановлено факт отримання ОСОБА_1 у 2014 році доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 914 981,98 грн., останній підлягав оподаткуванню за ставками, визначеними підпунктом 164.2.17 пунктом 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, а отже позивач зобов`язаний був сплатити 137247,12 грн. податку на доходи фізичних осіб.

За таких обставин, відповідач мав би донарахувати позивачу 137 247,12 грн. податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік та винести податкове повідомлення-рішення, яким збільшити позивачу суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 171 558,9 грн., в тому числі, за основним платежем - в розмірі 137 247,12 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - в розмірі 34 311,78 грн, однак відповідач 02.12.2015 виніс податкове повідомлення-рішення за №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 172 569,49 грн., в тому числі, за основним платежем - в розмірі 138 055,59 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - в розмірі 34 513,9 грн.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд приходить до висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення за № від 02.12.2015 в частині грошового зобов`язання за основним платежем в сумі 808 (вісімсот вісім) гривень 47 копійок та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 202 (двісті дві) гривні 12 копійок, а позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення.

Що стосується податкового повідомлення-рішення за № від 02.12.2015 року, яким визначено суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 170 грн. за неподання фізичною особою ОСОБА_1 декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік, суд зазначає слідуюче.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з відмітки Долинської оДПІ, що міститься на поданій позивачем копії декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за 2014 рік, остання була подана податковому органу 30.04.2015 року (т.1, а.с. 75-77).

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому відповідно до ч.2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У спірних правовідносинах відповідач є суб`єктом владних повноважень, на якого поширюються положення ч.2 ст. 77 КАС України .

За таких обставин у відповідача наявний процесуальний обов`язок доведення обставин на яких ґрунтуються його заперечення.

У той же час в ході судового розгляду справи, судом не встановлено, а відповідачем не доведено факту неподання позивачем вищевказаної декларації.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 в повній мірі виконано передбачений нормами ПКУ обов`язок щодо подачі декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік, а отже податкове повідомлення-рішення за № від 02.12.2015 року, яким визначено суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 170 грн. винесене відповідачем безпідставно і підлягає до скасування, а позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

За таких обставини, адміністративний позов підлягає до часткового задоволення.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 1727,40 гривень, згідно квитанції №0.0.473828250.1 (т.1, а.с. 1).

У зв`язку з цим, стягненню на користь позивача підлягає частина сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як наслідок, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Івано-Франківській області підлягає стягненню частина сплаченого судового збору в розмірі 11,81 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення за № від 02.12.2015.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення за № від 02.12.2015 в частині грошового зобов`язання за основним платежем в сумі 808 (вісімсот вісім) гривень 47 копійок та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 202 (двісті дві) гривні 12 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) частину сплаченого судового збору в розмірі 11 (одинадцять) гривень 81 копійку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Микитюк Р.В.

Рішення складене в повному обсязі 21 квітня 2020 р.