Справа № 420/2372/20
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2372/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Бойко О.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови про арешт майна,-

І. Суть спору:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулася ОСОБА_1 Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просила:

1.Визнати бездіяльність відповідача по відмові у скасуванні арешту нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 10813709 від 09.02.2011 року накладений в 17:42:07 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №24324953 від 07.02.2011 року державного виконавця Стоянова Р.В. (об`єкт обстеження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) - протиправною, та такою, що порушує законні права та інтереси позивача.

2.Скасувати арешт нерухомого майна реєстраційний номер обстеження 10813709 від 09.02.2011 року накладений в 17:42:07 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №24324953 від 07.02.2011 року державного виконавця Стоянова Р.В. (об`єкт обстеження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ).

ІІ. Аргументи сторін

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила наступне.

05.02.2020 р. позивачу стало відомо про існування арешту, накладеного на все нерухоме майно, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження №24324953 від 07.02.2011 р. державним виконавцем Стоянов Р.В. Зазначений арешт було накладено на виконання судового наказу від 23.02.2009 року №2н-639/2009.

Позивач звернулась до відповідача з заявою про скасування арешту нерухомого майна реєстраційний номер обстеження 10813709 від 09.02.2011 року накладений в 17:42:07 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №24324953 від 07.02.2011 року. При цьому позивач зазначила, що станом на 05.02.2020 р. відносно неї відсутні відкриті виконавчі провадження щодо виконання судового наказу від 23.02.2009 року №2н-639/2009.

Тобто позивач, зазначила, що з одного боку по відношенню до неї виконавчі дії не здійснюються, жодних виконавчих проваджень по виконанню судового наказу від 23.02.2009 р. №2н-639/2009 не існує, а з іншого боку - все майно позивача обтяжене, що в значній мірі порушує її права.

Відповідач листом - відповіддю від 02.03.2020 р. №8292 відмовив у скасуванню арешту у зв`язку з тим, що відсутні підстави. Крім того, у листі зазначено, що 26.10.2011 р. державним виконавцем відповідно до п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» по виконавчому провадженню №24324953 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, виконавчий документ направлено до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції для виконання за належністю.

Позивач зазначила, що виконавче провадження де позивач була боржником і відбулося обтяження її майна, відсутнє, а стягувач жодним чином не сприяє пред`явлення виконавчого документу на виконання у передбачені законом строки.

Позивач вважає протиправною відмову відповідача у скасуванні арешту нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 10813709 від 09.02.2011 року накладений в 17:42:07 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №24324953 від 07.02.2011 року.

Ухвалою суду від 23.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за окремою категорією термінових адміністративних справ.

06.04.2020 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві.

В обґрунтування відзиву відповідач зазначив наступне.

Перевіркою даних АСВП, у тому числі Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, що є окремим спецрозділом, який є архівною складовою частиною АСВП та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження АСВП встановлено, що в провадженні Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 24324953 з примусового виконання судового наказ № 2н-639/2009, виданий 23.02.2009 Івано-Франківським міським судом, про стягнення з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ПАТ «Плюс Банк» грошової суми у розмірі 7701,00 грн.

Державним виконавцем відділу, постановою про відкриття виконавчого провадження №24324953, накладено арешт на все нерухоме майно, шо належить ОСОБА_2 .

Таким чином, відповідач зазначив, що арешт майна, що належить позивачу накладений 07.02.2011 р. постановою про відкриття виконавчого провадження №24324953, накладений державним виконавцем на підставі у межах повноважень та у спосіб передбачений Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент спірних правовідносин від 21.04.1999 р. №606-ХІV).

Крім того, відповідач зазначив, що у зв`язку із закінченням строків зберігання, вищезазначене виконавче провадження знищено у порядку, передбаченому законодавством.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином.

Статтею 287 КАС України встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України не прибуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Частиною 4 статті 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

З урахуванням зазначеного, суд вирішив розглянути вказану справу в письмовому провадженні.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

ІІІ. Обставини, встановлені судом.

Так, суд встановив, що 05.02.2020 р. позивачу стало відомо про існування арешту, накладеного на все нерухоме майно, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження №24324953 від 07.02.2011 р. державним виконавцем Стоянов Р.В. Зазначений арешт було накладено на виконання судового наказу від 23.02.2009 року №2н-639/2009.

Позивач звернулась до відповідача з заявою про скасування арешту нерухомого майна реєстраційний номер обстеження 10813709 від 09.02.2011 року накладений в 17:42:07 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №24324953 від 07.02.2011 року. При цьому позивач зазначила, що станом на 05.02.2020 р. відносно неї відсутні відкриті виконавчі провадження щодо виконання судового наказу від 23.02.2009 року №2н-639/2009.

Тобто позивач, зазначила, що з одного боку по відношенню до неї виконавчі дії не здійснюються, жодних виконавчих проваджень по виконанню судового наказу від 23.02.2009 р. №2н-639/2009 не існує, а з іншого боку - все майно позивача обтяжене, що в значній мірі порушує її права.

Відповідач листом - відповіддю від 02.03.2020 р. №8292 відмовив у скасуванню арешту у зв`язку з тим, що відсутні підстави. Крім того, у листі зазначено, що 26.10.2011 р. державним виконавцем відповідно до п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» по виконавчому провадженню №24324953 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, виконавчий документ направлено до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції для виконання за належністю.

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами суд виходить з наступного.

ІV Джерела права та висновки суду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 606-ХІУ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення)

Згідно з частинами 1,2 статті 2 Закону № 606-ХІУ примусове виконання рішень в У країні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до Закону України "Про державну виконавчу службу" ( № 202/98-ВР) примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції (далі - державні виконавці).

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону № № 606-ХІУ примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 3, частини 2, статті 3 Закону № 606-ХІУ державною виконавчою службою, у тому числі, підлягають виконанню судові накази.

Згідно з ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувана або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404-VIII від 02.06.2016) реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження (далі - АСВП), порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Так, перевіркою даних АСВП, у тому числі Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, що є окремим спецрозділом, який є архівною складовою частиною АСВП та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження АСВП встановлено, що в провадженні Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 24324953 з примусового виконання судового наказ № 2н-639/2009, виданий 23.02.2009 Івано-Франківським міським судом, про стягнення з позивача у розмірі 7701,00 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону № 606-ХІУ заходом примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до частини 1, 2 статті 5 Закону № 606-ХІУ державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 5 Закону № 606-ХІУ державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону № 606-ХІУ арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем зокрема шляхом винесення постанови ,про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження.

Суд встановив, що постановою відповідача про відкриття виконавчого провадження №24324953 від 07.02.2011 р. накладено арешт на майно позивача.

Крім того, 26.10.2011 р. старшим державним виконавцем Відділу Стояновим винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч. 1 ст. 49 Закону № 606 - XIV.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону № 606 - XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Відповідач у відзиві зазначив, що статтею 50 Закону 606 - XIV не була передбачена можливість зняття арешту у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, відповідно до пункту 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

У зв`язку із закінченням строків зберігання, вищезазначене виконавче провадження знищено у порядку, передбаченому законодавством.

На теперішній час порядок зняття арешту з майна чи коштів боржника регулюється статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Статтею 59 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 року №1404-VIII передбачені підстави зняття арешту з майна.

Так, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч.1).

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (ч.2).

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець (ч.3).

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону (ч.4).

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5).

Таким чином, суд робить висновок, що позовна вимога про скасування арешту нерухомого майна реєстраційний номер обстеження 10813709 від 09.02.2011 року накладений в 17:42:07 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №24324953 від 07.02.2011 року державного виконавця Стоянова Р.В. (об`єкт обстеження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) належить до задоволення.

Щодо позовної вимоги про визнання бездіяльность відповідача по відмові у скасуванні арешту нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 10813709 від 09.02.2011 року накладений в 17:42:07 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №24324953 від 07.02.2011 року державного виконавця Стоянова Р.В. (об`єкт обстеження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) - протиправною, та такою, що порушує законні права та інтереси позивача, не належить до задоволення. Оскільки відповідач діяв у відповідності до норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд робить висновок про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 840,40 грн.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 271, 287 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Скасувати арешт нерухомого майна реєстраційний номер обстеження 10813709 від 09.02.2011 року накладений в 17:42:07 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №24324953 від 07.02.2011 року державного виконавця Стоянова Р.В. (об`єкт обстеження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ).

3. У решті позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять),40 грн.

5. Відповідно до ч.1 ст.272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої , статтями 286-288 цього Кодексу , набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суд зазначає, що під час карантину, встановленого постановою Кабінетом Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", строки на апеляційне оскарження, визначені КАС України продовжуються на строк дії карантину.

Згідно з ч.6 ст.287 КАС України рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - Перший Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), адреса: вул. Генерала Петрова,1 м. Одеса, 65065, .

Суддя О.Я. Бойко

.