Справа № 240/3104/20
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2020-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м. Житомир справа № 240/3104/20

категорія 102010000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Попової О. Г.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області оформлене листом від 04.03.2020 року за № 31-6-0.334-2057/2-20 про відмову в розгляді звернення ОСОБА_1 за його участю.

- визнати бездіяльність Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 18.02.2020 року.

- зобов`язати Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру розглянути звернення ОСОБА_1 від 18.02.2020 року в установленому законом порядку.

В обґрунтування позову зазначає, що позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, з заявою про особисту участь при розгляді заяв про надання дозволу на виготовлення документації з землеустрою. 04.03.2020 року за № 31-6-0.334-2057/2-20 відповідач направив відповідь на вказану заяву, яка на думку позивача не містить жодної відповіді на питання вказані у зверненні, що свідчить про те, що заява ОСОБА_1 об`єктивно і всебічно не перевірялася. Крім того, позивач вказав, що його позбавлено права визначеного ст. 18 Закону № 393 особистої участі при розгляді звернення, та не роз`яснено порядок його оскарження.

Вважаючи відповідь та бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 18.02.2020 року протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом..

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

07.04.2020 року Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області подано до суду відзив на позов (вх.№11674/20), в якому зазначено, що позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено чим саме Головне управління порушило його права, так як розгляд звернення про особисту участь при розгляді заяв про надання дозволу відбувся відповідно до вимог чинного законодавства. Заявнику в місячний термін була надана вмотивована відповідь. Відповідач вказав, що ОСОБА_1 звернувся з заявою про особисту участь при розгляді заяв вже після того, як були повторно розглянуті заяви на виконання рішень судів, що підтверджує необґрунтованість позовних вимог. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

13.04.2020 року від ОСОБА_1 на електронну адресу суду надійшла відповідь на відзив. Позивач просить вимоги відзиву відхилити та визнати належно обґрунтованими та задовольнити вимоги позовної заяви.

Разом з відзивом на позов представником відповідача заявлено клопотання про призначення справи до розгляду за участю представника відповідача з повідомленням (викликом) сторін.

За приписами частини 6 статті 262 КАС України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Зважаючи на те, що заявником не обґрунтована необхідність розгляду справи в судовому засіданні із викликом сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача та вважає можливим проведення судового засідання за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, оскільки справа є незначної складності і характер спірних правовідносин та предмет доказування в ній не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

У відповідності до положень частини п`ятої статті 262, частини першої статті 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною четвертою статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з заявою від 18.02.2020 року до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про особисту участь при розгляді заяв про надання дозволу на виготовлення документації з землеустрою. Позивач просив повторний розгляд його заяв від 27.03.2015 року та від 04.03.2019 року, ОСОБА_2 від 26.05.2015 року та від 04.03.2019 року розглядати за участю ОСОБА_1 (а.с.20-21).

Листом від 04.03.2020 року за № 31-6-0.334-2057/2-20 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повідомило позивача, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду по справі №240/10388/19 від 24.01.2020 року визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, викладену в листі №Х- 1298/0-1152/0/22-19 від 04 квітня 2019 року, та зобов`язано Головне управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про падання дозволу на виготовлення документації з землеустрою про відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га на території Коростишівського району Житомирської області. 13.02.2020 року виконало вимоги рішення суду повторно розглянуто клопотання ОСОБА_3 за результатами чого було прийнято наказ Головного управління "Про виконання рішення суду" від 13.02.2020 №6-1438/14-20-СГ, яким відмовлено гр. ОСОБА_1 у задоволенні заяви про надання дозволу на виготовлення документації з землеустрою про відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 та на території Коростишівського району Житомирської області у зв`язку із відсутністю повноважень Головного управління щодо розпорядження землями комунальної власності.

На виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 20.10.2015 по справі 806/3067/15 Головним управлінням 02.03.2016 за вих. №11-6-7777.71- 3825/2-16 розглянуто заяву ОСОБА_2 від 26.05.2015 року про падання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року по справі 240/6651/19, наказом Головного управління "Про виконання рішення суду" від 19.02.2020 №6-1708/14-20-СГ, відмовлено гр. ОСОБА_2 у задоволенні заяви від 04.03.2019 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки для передачі у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів Харитонівської сільської ради Коростишівського району Житомирської області. орієнтовною площею 2 га, у зв`язку із відсутністю повноважень Головного управління щодо розпорядження землями комунальної власності. Згідно з положеннями статті 129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

ОСОБА_1 вважаючи, що його звернення розглянуте з порушенням норм ст.40 Конституції України, ст.1, 15, 19 Закону України "Про звернення громадян" звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України від 02.10.1996 №393/96-ВР «Про звернення громадян».

Частиною 1 статті 1 Закону №393/96-ВР визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону №393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення (частина 2 статті 7 Закону № 393/96-ВР).

Частиною 1 статті 15 Закону №393/96-ВР встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки (частина 3 статті 15 Закону №393/96-ВР).

Відповідно до вимог ст. 18 Закону №393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:

особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;

знайомитися з матеріалами перевірки;

подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;

............................бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;

користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;

одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;

висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;

вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Отже, право заявника бути присутнім при розгляді заяви чи скарги забезпечується обов`язком на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів (частина 1 статті 20 Закону № 393/96-ВР).

Водночас суд зазначає, що згідно з частинами 1, 3, 4 статті 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з заявою від 18.02.2020 року з проханням особистої участі при розгляді заяв (від 27.03.2015 року та від 04.03.2019 року, ОСОБА_2 від 26.05.2015 року та від 04.03.2019 року) про надання дозволу на виготовлення документації з землеустрою. Вказані заяви (клопотання) про надання дозволу на виготовлення документації з землеустрою були предметом розгляду судами в адміністративних справах №240/10388/19, №240/6651/19, №806/2032/15, 806/3067/15.

Отже, заява ОСОБА_1 від 18.02.2020 року не є зверненням (клопотанням) у розумінні статті 3 Закону України №393/96-ВР.

Таким чином, в межах Закону України №393/96-ВР порушень прав позивача з боку Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області судом не встановлено.

Окремо суд зазначає, що обов`язок суб`єкта владних повноважень проводити розгляд заяви у формі засідання з викликом зацікавлених осіб не є безумовним і не має виконуватися лише за наявності відповідного прохання, тоді як цей захід має бути зумовлений необхідністю заслухати зацікавлених осіб.

Суд звертає увагу, що у прохальній частині позову ОСОБА_1 просить визнати бездіяльність Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо розгляду звернення позивача та зобов`язати Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру розглянути звернення ОСОБА_1 від 18.02.2020 року в установленому законом порядку, тоді як заява ОСОБА_1 від 18.02.2020 року була адресована Головному управлінню

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене вище, позивачем до суду не надано доказів у підтвердження заявлених позовних вимог.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи викладене вище, оскільки відсутнє зареєстроване звернення ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, суд вважає, що останнім не порушено права, свободи та інтереси позивача, які підлягають захисту.

Частиною 3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладе, суд приходить до висновку про відсутність існування порушеного права позивача у публічно-правових відносинах, що є підставою для відмови у задоволенні заявлених вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258, 263 КАС України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (вул. Довженка, 45,Житомир,10002. Код ), третя особа: Громадська організація "Проти придурків та ідіотів" (вул.Гагаріна,48, м.Коростишів, Житомирська область, 12504) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеномустаттею 255 Кодексу адміністративного судочинства Українита може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленимистаттями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 16 квітня 2020 року.

Суддя О.Г. Попова