Справа № 345/613/20
Суддя: Кардаш О. І.
Дата ухвалення: 2020-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №345/613/20
Провадження № 2-а/345/21/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.04.2020 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі судді Кардаш О.І, розглянувши в порядку письмового спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що 06.02.2020 поліцейським взводу №1 роти №2 БУПП в Івано-Франківській області рядовим поліції Максюта А.Р. винесено постанову серії ДПО18 №610491 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та накладено стягнення за ст. 122 ч. 3 КУпАП в розмірі 520 грн. штрафу. Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 06.02.2020 о 17.19 год. в м. Івано-Франківськ по вул. Залізнична, 1 здійснив стоянку в другій смузі руху, чим створив перешкоду іншим учасникам дорожнього руху та порушив п. 15.4 ПДР України. Вважає, що дана постанова підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, зупинка керованого позивачем автомобіля була вимушеною через відмову в роботі двигуна. Після цього водієм було вжито всі можливі заходи щоб прибрати автомобіль з місця вимушеної зупинки та увімкнено аварійну сигналізацію. Позивач пояснював та демонстрував поліцейському, що двигун транспортного засобу не заводиться, з чим останній погодилася, однак винесла оскаржувану постанову. Окрім цього, в даній постанові поліцейським допущено описку щодо місця реєстрації та проживання позивача, його право скористатися правовою допомогою не реалізовано, а права не роз`яснені. Як наслідок, позивач просить суд постанову серії ДПО18 № 610491 від 06.02.2020 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст. 122 ч. 3 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. визнати незаконною та скасувати.

Ухвалою суду від 18.02.2020 відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін та запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву, однак він своїм правом подати відзив на позов не скористався.

Від позивача надійшла до суду заява про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує та просить його задоволити.

З урахуванням положень ч. 3 ст. 205 КАС України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, поданих стороною позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, що визначено ст. 245 КУпАП.

За вимогами ст. 280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 № 23-рп/2010 (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Відповідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно змісту оскаржуваної постанови, позивач 06.02.2020 о 17.19 год. в м. Івано-Франківськ по вул. Залізнична, 1 здійснив стоянку в другій смузі руху, чим створив перешкоду іншим учасникам дорожнього руху та порушив п. 15.4 ПДР України. Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Пунктом 15.4 ПДР України передбачено, що транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди.

Частиною 3 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити в тому числі найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;опис обставин, установлених під час розгляду справи;зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;прийняте у справі рішення.

Як встановлено судом, в оскаржуваній постанові у відомостях про особу, стосовно якої розглядалася справа - ОСОБА_1 допущено помилку, а саме в адресі (місці проживання/перебування). Так, позивач зазначає, що також підтверджується паспортними даними, що ОСОБА_1 проживає та зареєстрований по АДРЕСА_1 , а в постанові адресу його проживання зазначено АДРЕСА_2 .

Також ОСОБА_1 зазначає, що йому не було надано можливість скористатися правової допомогою, а права не роз`яснено. Жодних даних, які б спростовували такі твердження, або ж свідчили протилежне ані в оскаржуваній постанові, ані в матеріалах справи немає.

Окрім цього, згідно пояснень позивача, викладених по тексту позовної заяви слідує, що зупинка керованого ним автомобіля була вимушеною через відмову в роботі двигуна. Після цього водієм було вжито всі можливі заходи щоб прибрати автомобіль з місця вимушеної зупинки та увімкнено аварійну сигналізацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Наявність, порушень з боку позивача відповідачем жодним чином не доведено, а також не підтверджується жодним допустимим доказом.

Разом з тим, постанова про адміністративне правопорушення, не може оцінюватися судом як належний та допустимий доказ в розумінні ст. 72 КАС України, оскільки заперечується позивачем, а інші докази, які б обґрунтовували вину позивача в матеріалах справи відсутні.

Суд зазначає, що відповідачем жодним чином не спростовано доводів позивача щодо того, що зупинку свого транспортного засобу він здійснив вимушено в силу поломки двигуна автомобіля.

Згідно вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Не зважаючи на це, відповідачем жодного заходу для доказування правомірності своїх рішень не вжито.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити провадження у справі.

У зв`язку з тим, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог закону, є безпідставною, вину ОСОБА_1 матеріалами справи не доведено, а його права порушено, тому вона підлягає скасуванню, а справу слід закрити.

На підставі ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 122, 139, 258, 268, 280, 289 КУпАП, керуючись статтями ст.ст. 139, 241-246, 286 КАС України,

у х в а л и в:

Адміністративний позов задоволити.

Постанову серії ДПО18 №610491 від 06.02.2020 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 3 ст. 122 КУпАП увигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. визнати неправомірною та скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: