Справа № 420/5276/19
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/5276/19
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшини Білгород-Дністровського прикордонного загону Лонового Сергія про визнання протиправними та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019р. ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до старшини Білгород-Дністровського прикордонного загону Лонового Сергія , в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення за №1101 від 6.06.2019р. про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є громадянином Російської Федерації. 6.06.2019р. він прибув на державний кордон України з метою відвідування України. Позивач повідомив відповідачу свою мету запланованого перебування в Україні, а саме: відвідування знайомих та друзів, відпочинок.

Проте, 6.06.2019р. старшиною Білгород-Дністровського прикордонного загону Лоновим С. прийнято рішення за №1101, яким відмовлено ОСОБА_1 у перетину державного кордону в`їзд в Україну.

Позивач зазначає, що під час проходження ним контрольно-пропускного пункту, йому не роз`яснено його прав та не надано можливості надати підтвердження мети його візиту до України. На прохання відповідача зателефонувати своїм знайомим та друзям працівник, який проводив процедуру другої лінії прикордонного кордону, відмовився, оскільки після завершення такої процедури зазначив, що це не має значення, так як рішення з цього приводу вже було прийнято і він отримав вказівку від керівництва не пропускати позивача. Крім того, позивач повідомив, що він є моряком та має паспорт моряка, проте відповідач зазначив, що саме через це його і не пропустили.

Позивач вважає, що вказане рішення відповідача підлягає скасуванню з підстав порушення процедури, визначеної ЗУ «Про держаний прикордонний контроль», неповідомлення прав позивачу, ненадань перекладача та неможливості надати підтвердження своєї мети візиту.

Посилаючись на вказані обставини просив позов задовольнити.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Сторони були сповіщені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, проте, Івасиним О.Р. , представником ОСОБА_1 , подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, інші сторони в судове засідання не прибули, про причини неявки не повідомили.

З урахуванням належного сповіщення сторін, судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час проведення прикордонного контролю позивач дійсно не зміг підтвердити мету перебування на території України, а тому міграційною службою правомірно прийнято рішення про відмову у перетині кордону України. Окрім того, суд першої інстанції відмовляючи у скасуванні рішення про відмову позивачу у перетині кордону України виходив з того, що дане рішення реалізоване та його визнання протиправним та скасування не відновить прав позивача.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що 6.06.2019р. громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 здійснював перетин державного кордону України у пункті пропуску через державний кордон України для автомобільного сполучення «Кучурган».

Під час здійснення перетину державного кордону посадовими особами Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, з підстав того, що ОСОБА_1 не може підтвердити мету запланованого перебування на території України, йому було відмовлено в перетинанні державного кордону, з приводу чого було прийнято Рішення за №1101 від 6.06.2019р..

ОСОБА_1 вважає, що Рішення за №1101 від 6.06.2019р. про відмову в перетинанні державного кордону іноземцю або особі без громадянства є протиправним та незаконним, у зв`язку із чим звернувся в суд із відповідним позовом.

Перевіряючи правомірність дій та рішень прикордонної служби, з урахування підстав, за якими позивач пов`язує їх протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписи ЗУ «Про прикордонний контроль» за №1710-VI від 5.11.2009р. визначають правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України.

Положеннями ч.1-3 ст. 2 ЗУ «Про прикордонний контроль» встановлено, що прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Прикордонний контроль здійснюється, зокрема, щодо осіб, які перетинають державний кордон.

За правилами ч.4 ст.2 ЗУ «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль щодо осіб, які перетинають державний кордон, включає: 1) перевірку документів; 2) огляд осіб; 3) виконання доручень правоохоронних органів України; 4) перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; 5) реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон.

У відповідності до ч.5 ст.2 ЗУ «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль забезпечується шляхом: 1) установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням; 2) застосування технічних засобів прикордонного контролю, використання службових собак та інших тварин; 3) створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в`їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних; 4) спостереження за транспортними засобами і в разі потреби їх супроводження; 5) здійснення адміністративно-правових, а також оперативно-розшукових заходів; 6) організації і забезпечення взаємодії з підприємствами, установами та організаціями, діяльність яких пов`язана з міжнародним сполученням; 7) координації дій контрольних органів і служб.

За правилами ч.1 ст.6 ЗУ «Про прикордонний контроль», перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Приписами ч.2 ст.6 ЗУ «Про прикордонний контроль» визначено, що початком здійснення прикордонного контролю особи, є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Відповідно до ч.4 ст.6 ЗУ «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Прикордонний контроль та пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів проводяться з урахуванням оцінки ризиків, що здійснюється за методиками, визначеними спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону (ч. 5 ст. 6 Закону України Про прикордонний контроль).

Положення ст.8 ЗУ «Про прикордонний контроль» визначають умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в`їзду в Україну.

Так, за правилами ч.1 цієї статті, уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: 1) наявності в нього дійсного паспортного документа; 2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; 3) наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; 4) підтвердження мети запланованого перебування; 5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.8 ЗУ «Про прикордонний контроль», іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому ст.14 цього Закону.

Згідно до ч.1 ст.9 ЗУ «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

Процедура здійснення контролю першої лінії, передбачає проведення перевірки: 1) паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи; 2) наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в`їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон; 3) відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства (ч.2 ст.9 ЗУ «Про прикордонний контроль»).

Процедура здійснення контролю другої лінії проводиться за результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії, якщо в уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо виконання іноземцем або особою без громадянства умов в`їзду в Україну, та передбачає: 1) встановлення місць відправлення та призначення, мети та умов запланованого перебування з проведенням у разі необхідності перевірки відповідних підтверджуючих документів і співбесіди; 2) з`ясування наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України (ч.3 ст.9 ЗУ «Про прикордонний контроль»).

Відповідно до ч.1 ст.14 ЗУ «Про прикордонний контроль», іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що за результатами здійснення контролю другої лінії громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 відмовлено у перетинанні державного кордону України, у зв`язку із тим, що ним не підтверджена мета запланованого перебування на території України.

В обґрунтування протиправності оскаржуваного рішення позивач зазначає, що при проведенні прикордонного контролю йому не надали можливість надати підтвердження мети свого візиту та не надано перекладача.

Проте, апеляційний суд звертає увагу на те, що з наданого відеозапису другої лінії прикордонного контролю, позивач українську мову розуміє, проживає у м.Санкт-Петербурзі, родичів на території України немає, направляється до м.Одеси до свого знайомого побачитись з ним у зв`язку з народженням дочки, підтверджуючі документи (запрошення тощо) відсутні.

Аналізуючи вищевказане, судова колегія вважає, що прикордонною службою правомірно відмовлено позивачу у перетині кордону України, оскільки він під час проведення прикордонного контролю не зміг підтвердити мету запланованого перебування на території України, що не відповідає умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну, передбачених в п.4, ч.1 ст.8 ЗУ «Про Прикордонний контроль».

Враховуючи вищевказане, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв