Справа № 160/13036/19
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, -
23 грудня 2019 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому позивач просить суд:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 суму у розмірі 2 741 (дві тисячі сімсот сорок одну) грн 12 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідача було звільнено з військової служби у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Під час проходження служби відповідач забезпечувався речовим майном. Таким чином, відповідач повинен відшкодувати вартість речового майна, строки носіння яких не закінчилися, з урахуванням зносу. Тому, у зв`язку з несплатою відповідачем вартості речового майна, позивач вимушений звернутися до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.12.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №216 від 23.09.2013 року солдат ОСОБА_1 з 23.09.2013 року був зарахований до списків особового складу частини та приступив до виконання службових обов`язків за посадою «навідник танкового взводу 1 танкової роти 1 танкового батальйону».
Під час проходження служби відповідач знаходився на речовому забезпеченні за рахунок Міністерства оборони України та отримав речове майно, що підтверджується карткою обліку майна особистого користування № 514/245/275 від 23.09.2017.
17.02.2017 наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) №57 відповідача було звільнено у запас відповідно до п. «є» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі).
Наказом № 57 від 17.02.2017 військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) з 17.02.2017 відповідача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Наказано провести відрахування вартості обмундирування в сумі 2741,12 грн, обчислену пропорційно часу, що залишився до кінця строку носіння.
Означена сума вбачається з рапорту від 02.10.2019 (вих. № 7397), довідки про одержання грошової компенсації замість речового майна та картки обліку майна особистого користування № 514/245/275 від 23.09.2017.
Таким чином, загальна сума необхідного утримання складає 2741 грн 12 копійок, що також підтверджується витягом з книги обліку грошових стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_1 за 2017 рік солдата ОСОБА_1 .
У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості за речове майно, яке не вислужило встановлений термін експлуатації, позивач звернувся до суду.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей врегульовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі -Закон № 2011-ХІІ).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-ХІІ, дія цього Закону, поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Абзацом 2 частини 1 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ визначено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно абзацу 7 пункту 4 розділу ІІІ Інструкції № 232, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.
Відповідно до ч. 1 та 4 статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року № 160-IX, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч. 1 статті 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
З наявних в матеріалах справи рапорту від 02.10.2019 (вих. № 7397), довідки про одержання грошової компенсації замість речового майна та картки обліку майна особистого користування № 514/245/275 від 23.09.2017 вбачається, що вартість виданих відповідачу предметів речового майна складає 2741,12 грн.
Відтак, проаналізувавши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем з відшкодування залишкової вартості предметів речового забезпечення в розмірі 2741,12 грн.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Доказів відшкодування відповідачем заборгованості за речове майно, яке не вислужило встановлений термін експлуатації, на час розгляду справи суду не надано.
Зважаючи на ті обставини, що відповідач був звільнений з військової служби у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, позивач має право на утримання з відповідача вартості предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, а тому позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки під час розгляду цієї справи, позивач витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз не поніс, підстави для стягнення судових витрат з відповідача відсутні.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 суму у розмірі 2 741 (дві тисячі сімсот сорок одну) грн 12 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя В.В. Кальник