Справа № 420/4380/19
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/4380/19
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації, про визнання бездіяльності протиправною, стягнення оплати вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним адміністративним позовом.

Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 07 жовтня 2019 року залишив без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про зобов`язання директора Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації призначити ОСОБА_1 , у порядку переведення з Департаменту освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації на відповідну вакантну посаду державної служби категорії "Б" у Департаменті освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила його скасувати.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність її задоволення.

Вирішуючи спірне питання суд першої інстанції виходив з того, що до суду надійшла заява ОСОБА_1 про залишення без розгляду частини позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Суд першої інстанції встановив, що 03.10.2019 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про залишення без розгляду пункту 2 її позовних вимог до Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації про зобов`язання директора Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації призначити ОСОБА_1 . у порядку переведення з Департаменту освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації на відповідну вакантну посаду державної служби категорії "Б" у Департаменті освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації. Позивач в обґрунтування зазначеної заяви зазначала, що наказом Державної служби якості освіти України від 02.09.2019 № 06-01/36кт «Про призначення ОСОБА_1 » її призначено на посаду начальника управління Державної служби якості освіти у Донецькій області з 06.09.2019 як обрану за конкурсом.

Державна служби якості освіти України наказом від 02.09.2019 № 06-01/36-Кт призначила ОСОБА_1 на посаду начальника управління Державної служби якості освіти у Донецькій області з 06.09.2019.

За змістом пункту 5 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо надійшла заява позивача про залишення позову без розгляду.

Проте апеляційний суд встановив, що під час судового засідання 07.10.2019 позивач заперечувала проти задоволення заявленого нею клопотання про залишення частини адміністративного позову без розгляду.

Так, з аудіозапису технічної фіксації, яка здійснювалась на комплексі "Камертон" вбачається, що ОСОБА_1 не підтримувала заявлене клопотання про залишення частини адміністративного позову без розгляду.

Крім того, згідно з частинами 2, 3 статті 166 КАС України заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Rekvenyi v. Hungary", Арр. N 25390/94, 20 May 1999 (§ 34) згідно з усталеною прецедентною практикою Суду, однією з вимог, що випливають зі слів "встановлений законом", є вимога передбачуваності. Таким чином, норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, яка дає громадянинові змогу керуватися цією нормою у своїх діях: він має бути здатний - якщо необхідно, за допомогою відповідної консультації - передбачити, достатньою за даних обставин мірою, наслідки, які може спричинити дана дія. Передбачуваність цих наслідків з абсолютною певністю не потрібна: досвід показує, що цього досягти неможливо. Хоча певність, безумовно, бажана, прагнення забезпечити її може призвести до надмірної ригідності, тимчасом як закон має завжди відповідати обставинам, що змінюються. Отже, чимало законів неодмінно формулюються більшою чи меншою мірою нечіткими термінами, тлумачення та застосування яких є питанням практики (див. рішення у справі "Санді Таймс" проти Сполученого Королівства" (N 1) від 26 квітня 1979 року, серія A, N 30, с. 31, п. 49) та у справі "Коккінакіс проти Греції" від 25 травня 1993 року, серія A, N 260-А, с. 19, п. 40). Роль судового розгляду полягає саме в тому, щоб розвіювати такі інтерпретаційні сумніви, якщо вони є (див. рішення у справі "Кантоні проти Франції" від 15 листопада 1996 року, Reports of Judgments and Decisions, 1996-V, с. 1628, п. 32). Ступінь чіткості, що має забезпечуватися у формулюваннях національних законів - яка в жодному випадку не може передбачити всі непередбачувані обставини, - значною мірою залежить від змісту даного документа, сфери, на яку поширюється даний закон, а також кількості та статусу тих, кому цей закон адресований (див. згадане вище рішення у справі Вогта, с. 24, п. 48). Ступінь чіткості, який треба забезпечувати при формулюванні конституційних положень, з огляду на загальний характер, може бути нижчим, ніж в інших законах.

Отже, враховуючи, що порядок відкликання заяви позивача про залишення позову без розгляду КАС України не встановлений та такий порядок не встановив суд першої інстанції, подання такого клопотання в усній формі із урахуванням вимог щодо якості закону (доступності, передбачуваності, чіткого визначення меж дискреційних повноважень) відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Rekvenyi v. Hungary", Арр. N 25390/94, 20 May 1999 (§ 34) є цілком виправданим.

Зазначеним обставинам суд першої інстанції оцінки не надав, хоча останні мають вирішальне значення при з`ясуванні судом думки сторони справи стосовно її диспозитивного права на подання клопотання про залишення без розгляду частини власного адміністративного позову.

Положеннями частини п`ятої статті 5 КАС України встановлено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 березня 2019 року, № судового рішення в ЄДРСРУ 80457763.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі Bellet v. France app. № 23805/94, 04 December 1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні у справі «Miragall Escolano v. Spain», App. №№ 38366/97, 38688/97, 40777/98, 40843/98, 41015/98, 41400/98, 41446/98, 41484/98, 41487/98 and 41509/98, 13 January 2000 та у рішенні у справі Pйrez de Rada Cavaniles v. Spain, 28 October 1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення адміністративного позову з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Оскільки при винесенні ухвали судом порушені норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 320 КАС України, приходить до висновку про скасування оскаржуваної ухвали судді і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Г.В. Семенюк

Суддя: С.Д. Домусчі