Справа № 420/8106/19
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2020-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8106/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльність і зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 28.12.2019 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльність і зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02 січня 2020 року судом даний позов залишено без руху та надано позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою суду від 15 січня 2020 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви та встановлено 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

27 січня 2020 року позивачем до суду за вх.№3646/20 подано клопотання з належним чином оформленою позовною заявою (у двох примірниках), в якій позовні вимоги викладені в наступній редакції:

- визнати протиправною бездіяльність Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України в частині не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 10.04.2017 р. по. 16.10.2018 р.;

- зобов`язати Південне регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 з 10.04.2017 р. по 16.10.2018 р.

03 лютого 2020 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (вх.№3646/20), відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Південному регіональному управління Державної прикордонної служби України на підставі контракту в період з 10.04.2017 р. по день звільнення 16.10.2018 р. на посаді заступника начальника управління. 16.10.2018 р. позивач був звільнений із військової служби на підставі наказу №991-ОС. Після припинення військової служби відповідач не виплатив позивачу заборгованість, а саме індексацію грошового забезпечення. Згідно відповіді від 22.11.2019 р. на адвокатський запит відповідач вказує, що не виплата індексації грошового забезпечення з 10.04.2017 р. по день звільнення позивача 16.10.2018 р. відбулася у зв`язку із відсутністю розподілів асигнувань коштів на вказані цілі Адміністрацією ДПСУ. Позивач зазначає, що не виплата з 10.04.2017 р. по 16.10.2018 р. індексації грошового забезпечення позивачу є протиправною.

27 лютого 2020 року до суду за вх.№8936/20 надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що із адміністративним позовом не згідний в повному обсязі, вважає його не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Посилаючись на Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою КМУ від 7 липня 2003 року №1078 вказує, що виплата індексації заробітної плати (грошового забезпечення) здійснюється виключно у межах фінансових ресурсів на відповідний рік. В березні 2018 року згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» було підвищено посадові оклади, тобто березень 2018 року став базовим місяцем для нарахування індексації. Таким чином, при базовому місяці березень 2018 року вперше право на індексацію виникло в грудні 2018 року, в той час як ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу з 16 жовтня 2018 року. Підставою для нездійснення виплати індексації слугувало те, що згідно з межами фінансових ресурсів, виділених Південному регіональному управлінню Державної прикордонної служби України згідно з бюджетними призначеннями за спірний період, кошти на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення не передбачались.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом відповідача на адміністративний позов, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та відзив та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що згідно витягу з послужного списку про проходження військової служби від 30.11.2017 року, ОСОБА_1 з 10.04.2017 року по 11.07.2017 року перебував у розпорядженні голови Державної прикордонної служби України, а з 11.07.2017 року був військовослужбовцем управління внутрішньої безпеки «Південь» Державної прикордонної служби України (а.с.5).

Згідно витягу з наказу голови Державної прикордонної служби України №991-ОС від 16 жовтня 2018 року (а.с.4) полковника ОСОБА_1 , заступника начальника управління, звільненого з військової служби у відставку Збройних Сил України наказом голови Державної прикордонної служби України від 20.09.2018 року №886-ос за пп. «б» (за станом здоров`я) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з 16 жовтня 2018 року:

- виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення управління внутрішньої та власної безпеки «Південь» Державної прикордонної служби України;

- вважати таким, що справи та посаду заступника начальника управління внутрішньої безпеки «Південь» здав 16 жовтня 2018 року;

- вислуга років на 16.10.2018 року становить: календарна 24 роки 02 місяці 19 днів, пільгова 09 років 05 місяців 14 днів, всього 33 роки 08 місяців 14 днів;

- виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 24 повні календарні роки служби.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що у період з 10.04.2017 року по 16.10.2018 року позивачу не нараховувалася індексація грошового забезпечення.

11 листопада 2019 року представник позивача звернулася до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України із запитом, у відповідь на який листом від 22.11.2019 року за вих. № 11/6343 представнику позивача було повідомлено, що «…Індексація грошового забезпечення ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) за період з 10.04.2017 року по 28.02.2018 року не нараховувалася та не виплачувалася за відсутності фінансового ресурсу на зазначені цілі в межах кошторису асигнувань за відповідний період.

В березні 2018 року згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» було підвищено посадові оклади, тобто березень 2018 року став базовим місяцем для нарахування індексації. Таким чином, при базовому місяці березень 2018 року вперше право на індексацію виникло в грудні 2018 року, в той час як ОСОБА_3 був виключений зі списків особового складу з 16 жовтня 2018 року (наказ від 16 жовтня 2018 року № 991-ос)».

Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно не нарахував йому індексацію грошового забезпечення за період з 10.04.2017 року по 16.10.2018 року, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язані з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 2 статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Грошове забезпечення військовослужбовців врегульовано статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною 1 цієї статті передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення».

За визначенням, наведеним у статті 1 цього Закону, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок №1078, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Вказаний Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Пунктом 2 Порядку №1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру зокрема грошове забезпечення військовослужбовців.

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти до висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Обґрунтовуючи правомірність невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період 10.04.2017 року по 16.10.2018 року, відповідач не посилався на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення для проведення індексації».

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 року у справі №9-рп/2013 зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 року у справі №240/4911/18 та від 07.08.2019 року у справі №825/694/17.

Оскільки індексація грошових доходів позивача передбачена нормами законодавства та відповідачем така індексація не нарахована та не виплачена, невиплата такої індексації відповідача у проведенні таких дій з підстав відсутності фінансових ресурсів бюджетів є протиправною.

Щодо посилання відповідача у відзиві та листі від 22.11.2019 року за вих. № 11/6343 на те, що право на індексацію у позивача виникло у грудні 2018 року, тобто після звільнення суд його вважає необґрунтованим, оскільки відповідач самостійно зазначає, що базовим місяцем нарахування позивачу індексації є березень 2018 року.

При цьому суд зазначає, що підвищення у березні 2018 року посадового окладу позивача (як стверджується відповідачем) не є доказом відсутності підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 10.04.2017 року по 28.02.2018 року.

За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість первісної вимоги позивача та з урахуванням вимог ст.9 КАС України вважає за доцільне її задовольнити шляхом визнання протиправною бездіяльність Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 10.04.2017 року по 16.10.2018 року.

Згідно з п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки вимоги позивача щодо зобов`язати відповідача вчинити дії є похідною вимогами від вимоги про визнання протиправною бездіяльність Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, вона також є обґрунтованою та підлягає задоволенню шляхом зобов`язання Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 10.04.2017 року по 16.10.2018 року.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.243 КАС України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Згідно ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.120 КАС України останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи, що провадження у справі відкрито 10 березня 2020 року, строки розгляду даної справи, визначені ст.258 КАС України, враховуючи перебування судді з 01.04.2020 року по 15.04.2020 року (включно) у відпустці, в силу положень ст.120 КАС України, рішення суду складено суддею 16.04.2020 року (перший робочий день).

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 10.04.2017 року по 16.10.2018 року.

Зобов`язати Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 10.04.2017 року по 16.10.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Відповідач Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України (вул.Жуковського, 1, м.Одеса, 65014, ).

Суддя О.А. Вовченко

.