Справа № 160/12077/19
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2020 року м. Дніпросправа № 160/12077/19

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,
розглянувши в письмовому провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 (суддя суду першої інстанції Турова О.М.) прийняте у м. Дніпрі у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, повний текст рішення складено 12.02.2020, в адміністративній справі № 160/12077/19 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та стягнення грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнення просив:

визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка полягає в не поданні у п`ятнадцятиденний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ;

визнати протиправною відмову Міністерства оборони України у призначенні одноразової грошової допомоги за заявою позивача від 15.08.2019;

скасувати рішення Міністерства оборони України щодо відмови у призначені одноразової грошової допомоги за заявою позивача від 15.08.2019, прийняте на підставі протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.09.2019 №124;

стягнути з Міністерства оборони України на користь позивача одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації аварії на ядерному об`єкті у розмірі 506750 грн.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок № 975), позивач має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації аварії на ядерному об`єкті на підставі поданої ним заяви від 15.08.2019 та доданих документів, а Міністерство оборони України протиправно відмовило у виплаті такої допомоги. При цьому, позивач вказує, що Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки порушив встановлений п`ятнадцятиденний строк розгляду вказаної заяви позивача та подав його документи до розпорядника бюджетних коштів з порушенням цього строку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправної відмови у призначенні одноразової грошової допомоги та скасування рішення прийнятого на підставі протоколу засідання комісії від 27.09.2019 №124, стягнення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації аварії на ядерному об`єкті у розмірі 506750 грн, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем трирічного строку для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки в 2014 році йому було встановлена лише ІІІ група інвалідності, а в 2019 році, крім ІІІ групи інвалідності, визначений ступінь втрати працездатності, а тому позивач своєчасно у серпні 2019 року звернувся за виплатою одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням вперше з 05.03.2019 року ступеня втрати працездатності. Також, позивач з посиланням на п. 11 Порядку № 975 вказує, що законодавцем передбачена рівнозначна альтернатива щодо подання документів або довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. На переконання позивача, право на отримання одноразової грошової допомоги не залежить від часу настання інвалідності. З огляду на це, позивач зазначає, що після встановлення йому ІІІ групи інвалідності у 2014 році він не звертався за отриманням одноразової грошової допомоги, відтак внаслідок подальшого встановлення відсотка втрати працездатності у 2019 році позивач має право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, як військовослужбовець, якому встановлена ІІІ група інвалідності у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Від відповідачів на адресу суду надійшли окремі відзиви на апеляційну скаргу аналогічного змісту, в якому відповідачі зазначають про безпідставність доводів апеляційної скарги та вказують що у зв`язку з тим, що після первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності минуло більше трьох років, встановлення відсотка втрати працездатності під час повторного огляду позивача не створює умов для отримання грошової допомоги саме за групу інвалідності, підстав для прийняття комісією позитивного рішення щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги немає.

Дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , 1954 р.н., проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 31.07.1971 по 21.06.1989 і приймав безпосередню участь у ліквідації наслідків ядерних аварій на усіх об`єктах ТОФ з 23.10.1985 по 28.12.1985; з 29.04.1986 по 02.07.1986; з 25.05.1987 по 02.08.1987, що підтверджується довідкою Саксаганського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 15.08.2019 № ВО/36, виданою на підставі особової справи № А-5856, архівної довідки МОРФ ТУ ВМФ в/ч72190 від 27.11.2014 № 704/511пр-337.

26 лютого 1990 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби.

Згідно з витягом з протоколу №843 від 09.04.2013 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця капітан-лейтенанта у відставці ОСОБА_1 , 1954 р.н., захворювання так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації аварії на ядерному об`єкті.

Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК до довідки серії AВ № 0249142 від 09.04.2014 позивачу з 25.03.2014 року вперше встановлена ІІІ група інвалідності безстроково у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби з ліквідації аварії на ядерному об`єкті (підстава акт огляду МСЕК № 405 від 09.04.2014).

14 квітня 2014 року позивачеві видано посвідчення інваліда війни, інваліда 3 групи, який має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни та 16 квітня 2014 року позивачеві видано посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), відповідно до якого позивач має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №051570, виданої 11.03.2019 обласною МСЕК №4 під час повторного огляду ОСОБА_1 , йому підтверджена ІІІ група інвалідності та встановлений ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60 % з 05.03.2019 безстроково на підставі акта огляду МСЕК № 402 від 11.03.2019.

15 серпня 2019 року позивач звернувся до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки через Саксаганський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби з ліквідації аварії на ядерному об`єкті, надавши до неї, зокрема, копії послужного списку, посвідчень ветерана війни - інваліда війни та особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, висновку Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, довідки МСЕК, довідки ТУ ВМФ тощо.

15 серпня 2019 року Саксаганський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки супровідним листом № К/3535 від 15.08.2019 направив вищевказану заяву позивача з доданими до неї документами на адресу Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, які останній отримав 23.08.2019.

09 вересня 2019 року Дніпропетровським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки направлено до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок № 7/12792/7 від 09.09.2019 щодо заяви позивача та цю заяву із доданими до неї документами.

Відповідно до висновку Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 7/12792/7 від 09.09.2019 особа не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки заявник не реалізував своє право на її отримання протягом трьох років з дня виникнення такого права.

27 вересня 2019 року комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняла протокольно оформлене рішення № 124, яким відмовила позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки заявник не реалізував своє право на її отримання протягом трьох років з дня виникнення такого права відповідно до приписів ч. 8 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, оскільки інвалідність позивачу встановлена з 25.03.2014, а з заявою про призначення одноразової грошової допомоги звернувся 15.08.2019.

Вважаючи протиправною бездіяльність Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка полягає в не наданні у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, а також протиправним рішення комісії Міноборони України від 27.09.2019 № 124 про відмову у призначенні та виплати йому одноразової грошової допомоги, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Дніпропетровським ОТЦК та СП дотриманий встановлений строк направлення висновку про призначення та виплату позивачеві одноразової грошової допомоги до Департаменту фінансів Міністерства оборони України. Також, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність оскаржуваних дій та рішення Міністерства оборони України, відсутності підстав для стягнення коштів допомоги з огляду на те, що днем виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації аварії на ядерному об`єкті є 25.03.2014, оскільки при повторному огляді 11.03.2019 попередньо встановлена позивачу ІІІ група інвалідності не змінювалась, а тому подавши заяву про призначення і виплату одноразової грошової допомоги 15.08.2019 позивач пропустив трирічний строк реалізації права на отримання такої допомоги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, згідно з п. 1 ст. 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога) це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Призначення і виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком № 975.

Відповідно до п. 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Аналіз наведених норм, дає суду апеляційної інстанції підстави вважати, що державою гарантована одноразова грошова виплата допомоги особам, які мають право на її отримання в трьох випадках, а саме у разі: 1) загибелі (смерті); 2) встановлення інвалідності; 3) часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

При цьому, наведені випадки законодавцем диференційовані в залежності від тяжкості шкоди завданої життю та здоров`ю людини, що також підтверджується й розмірами одноразових грошових виплат.

Відповідно до фактичних обставин справи відповідними установами ОСОБА_1 :

- 09.04.2014 вперше встановлена ІІІ група інвалідності з 25.03.2014 року безстроково у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби з ліквідації аварії на ядерному об`єкті;

- 11.03.2019 під час повторного огляду, йому підтверджена ІІІ група інвалідності та встановлений ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60 % з 05.03.2019 безстроково.

Отже, під час першого огляду позивачу встановлена ІІІ група інвалідності без визначення частки втрати працездатності, а під час повторного огляду із визначенням ступеня втрати професійної працездатності.

Пунктом 11 Порядку № 975 встановлено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи, зокрема, заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що конструкція цієї норми чітко вказує про необхідність подання довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності у разі звернення особи із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності; натомість довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності має подаватися у разі звернення особи із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з частковою втратою працездатності без встановлення інвалідності.

Отже, наведеним спростовуються доводи позивача про можливість подання ним довідки про встановлення відсотка втрати працездатності для отримання одноразової грошової допомоги з підстав встановлення ІІІ групи інвалідності та у розмірах передбачених за цією групою інвалідності.

За правилами п. 8 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ (редакція була чинна станом на встановлення ІІІ групи інвалідності позивачу вперше, та не зазнала змін станом на час підтвердження цієї ж групи інвалідності та визначення ступеня втрати працездатності, подання заяви про виплату допомоги), особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Як зазначалося вище, згідно з п. 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що суттєве значення має дата первинного встановлення інвалідності або встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Отже, встановивши, що позивачу вперше у квітні 2014 року встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби з ліквідації аварії на ядерному об`єкті з 25.03.2014, під час повторного огляду у березні 2019 року група інвалідності не змінювалася, відповідачі визначилися та суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про пропуск позивачем трирічного строку реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.

Правова позиція щодо можливості реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги, передбачене статтею 16 Закону №2011-ХІІ протягом трьох років з дня виникнення в особи такого права, викладена Верховним Судом у постановах від 30.03.2020 у справі № 620/1395/19, від 12.07.2019 у справі №1640/2293/18 та від 28.05.2019 у справі №333/2646/17.

Крім того, під час апеляційного розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача про обов`язок Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ще в 2014 році самостійно нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням позивачу у 2014 році ІІІ групи інвалідності внаслідок того, що у відповідача були відомості та підтверджуючи документи про це, оскільки в силу положень Порядку № 975 особа, якій належить право отримання такої допомоги має подати заяву та документи відповідного змісту, тобто призначення та виплата грошової допомоги відбувається лише за письмовою ініціативою заявника.

Також, в спростування доводів позивача суд апеляційної інстанції наголошує, що безпосередня участь Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у вирішенні питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби виключається, оскільки такі повноваження не покладені на органи Пенсійного фонду України, а питання підвищення пенсії позивача не є предметом розгляду цієї справи.

Доводи позивача щодо необхідності задоволення позовних вимог із посиланням правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду від 13.06.2019 в справі №820/275/18 та від 27.02.2018 в справі №822/6118/15 суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

В постанові Верховного Суду від 13.06.2019 року в справі №820/275/18 судом зроблено висновок по суті спірних відносин щодо права особи на отримання грошової допомоги при встановленні інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення з військової служби.

По суті цих правовідносин Верховний Суд зазначив, що право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, та, відповідно, не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена інвалідність, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.

У справі №822/6118/15 (постанова від 27.02.2018) Верховний Суд зробив висновок, що право на отримання одноразової грошової допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності та часу звільнення. Разом з цим, у зазначеній справі за змістом відносин, трирічний строк реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги не був спірним.

Тобто, спірні відносини, що були предметом розгляду у справах №№820/275/18 та 822/6118/15 є відмінними від тих, що становлять предмет розгляду у даній справі.

З огляду на викладене, відсутні підстави для визнання протиправною відмову та скасування рішення Міністерства оборони України щодо відмови у призначені одноразової грошової допомоги за заявою позивача від 15.08.2019, прийняте на підставі протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.09.2019 №124 (основні вимоги), відтак, відсутні й підстави для задоволення похідних вимог про стягнення з Міністерства оборони України на користь позивача одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації аварії на ядерному об`єкті у розмірі 506750 грн.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду тому, підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, відсутні.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 в адміністративній справі № 160/12077/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України.

Постанова в повному обсязі складена 14.04.2020 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак