Справа № 640/15829/19
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2020 року м. Київ № 640/15829/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в

місті Києві державної адміністрації

про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (далі по тексту - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення від 25.10.2018 про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.10.2014 № 300412788 та зобов`язання відповідача поновити надання щомісячної адресної допомоги та виплатити недоплачену щомісячну адресну допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що в оскаржуваному рішенні не зазначено та не конкретизовано, які саме недостовірні відомості було надано позивачем, а також те, що встановлення місця проживання особи на підставі запису в трудовій книжці є протиправним, а єдиний доказ місця проживання позивача є реєстрація місця проживання або перебування особи у встановленому порядку, що на момент початку антитерористичної операції було визначено у місті Луганськ.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

25 листопада 2019 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, з якого вбачається, що відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами, оскільки позивач при взятті на облік внутрішньо переміщеної особи зазначила у відповідній заяві, що переміщення з тимчасово окупованої території відбулось 17.07.2014, тоді як у подальшому встановлено, що позивач працює вчителем української мови у ліцеї № 208 міста Києва з 13.01.2014, у зв`язку з чим було прийнято рішення про скасування довідки через подання завідомо неправдивих відомостей.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою від 29.10.2014 для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

У поданій заяві ОСОБА_1 у стовпчику «місце роботи і час, з якого особа працює» зазначила, що працює у ліцеї № 208 міста Києва з 26.08.2014.

26.06.2018 позивач звернулась до відповідача з заявою про продовження виплати щомісячної адресної допомоги, до якої було додано копію трудової книжки.

З поданих ОСОБА_1 документів, посадовими особами Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації встановлено, що заявник працює в ліцеї № 208 міста Києва з 13.01.2014, а не з 26.08.2014, як було зазначено у заяві про призначення допомоги.

У подальшому, відповідачем розпочато перевірку обґрунтованості видачі та достовірності документів, поданих для призначення грошової допомоги, у ході якої здійснено запити до органів державної влади.

Так, листом Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.10.2018 № 0/21-44/3943 повідомляється, що ОСОБА_1 працює у ліцеї № 208 м. Києві з 13.01.2014.

Рішенням Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.10.2018 встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до запису в трудовій книжці перемістилась до міста Києва до початку проведення антитерористичної операції та подала завідомо неправдиві відомості в заяві про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, у зв`язку з чим відповідно до пункту 1.5 статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» скасовано довідку від 29.10.2014 № 300412788 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Вважаючи протиправним рішення відповідача та таким, що порушує принципи ясності, чіткості та обґрунтованості, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті (частина друга статті 1 Закону № 1706-VII).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Частиною другою статті 4 Закону № 1706-VII визначено, що підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 4 Закону № 1706-VII).

Згідно з частиною сьомою статті 4 Закону № 1706-VII, разом із заявою заявник подає документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.

У разі наявності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви.

У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених статтею 1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності, документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо).

Пунктом 5 частини першої статті 12 Закону Закону № 1706-VII передбачено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що статус внутрішньо переміщеної особи надається за заявою особи, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. При цьому, у силу положень частини сьомої статті 4 Закону Закону № 1706-VII, наявність у документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці не є безумовною підставою для надання заявнику статусу внутрішньо переміщеної особи. Вказаний факт також може бути підтверджено й іншими доказами.

Так, за твердженням представника відповідача, позивачем під час подання заяви про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, зазначено завідомо недостовірні відомості, а саме: зазначено дату, з якої позивач почала працювати - з 26.08.2014, тоді як перевіркою було встановлено, що позивач почала працювати з 13.01.2014. Також, позивач зазначила дату переміщення з тимчасово окупованої території - 17.07.2014, тоді як було встановлено, що, починаючи з 13.01.2014 працювала у місті Києві та, згідно табелю робочого часу, перебувала на робочому місці не менш ніж 16 робочих днів в місяць.

Таким чином, станом на момент початку проведення антитерористичної операції, позивач вже перебувала у трудових відносинах та проживала у місті Києві, що підтверджується належними та допустимими доказами, що були надані відповідачем, а позивачем протилежного не доведено.

Єдиним доказом перебування позивача станом на момент початку проведення антитерористичної операції у зоні її проведення є лише відповідна відмітка про зареєстроване місце проживання останньої, що, у силу ч. 7 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», а також фактичних обставин справи, не є беззаперечною підставою для надання особі статусу внутрішньо переміщеної особи.

Крім того, суд вважає, що надання позивачем при зверненні для отримання статусу внутрішньо переміщеної особи неправдивої інформації щодо початку роботи на відповідній посаді є самостійною та обґрунтованою підставою для скасування довідки про взяття на облік.

Щодо тверджень позивача про відсутність в оскаржуваному рішенні мотивувальної частини щодо причин скасування довідки, суд зазначає, що в оскаржуваному рішенні у повній мірі зазначено про причини скасування позивачу довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, діяв правомірно та у межах наданих йому повноважень, відтак, у цій частині позовних вимог слід відмовити. Щодо решти заявлених позовних вимог, які носять зобов`язальний характер, суд зазначає, що останні є похідними позовними вимогами від розглянутої вище, а тому також задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не доведено протиправність рішення відповідача, тоді як відповідачем доведено правомірність його дій щодо скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а тому, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова