Справа № 140/359/20
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року ЛуцькСправа № 140/359/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.03.2018 №0073398/1303-0318 та від 19.02.2019 №0-0318.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями від 19.03.2018 №0073398/1303-0318 та від 19.02.2019 №0-0318 позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, за податковий період 2017 рік на суму 790,40 грн та за податковий період 2018 рік на суму 919,58 грн.

Позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними, оскільки вона є власником лише однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і вказана квартира не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки її загальна площа 49, 8 кв. м. Будь-яких інших квартир на праві приватної власності ні у м. Луцьку, ні в іншому населеному пункті позивач не має. Зазначає, що відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України передбачено пільги зі сплати податку, а саме, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів.

Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати протиправними та скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені ГУ ДПС у Волинській області.

Ухвалою суду від 18.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 21)

У відзиві на позовну заяву від 02.03.2020 №982/03-20-08-02-07 (а.с. 24-25) представник відповідача позовні вимоги не визнала та зазначила, що згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у приватній власності ОСОБА_1 перебуває дві квартири, що знаходяться за адресою - АДРЕСА_2 а саме квартира АДРЕСА_1 загальною площею 49, 8 кв. метрів та квартира 45 загальною площею 109, 4 кв. метрів. Саме квартира АДРЕСА_8 загальною площею 109, 4 кв. метрів, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , стала об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2017 та 2018 роках.

Відтак, відповідно до підпункту 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України, ОСОБА_1 правомірно сформовано податкові повідомлення-рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки форми «Ф» №0-0318 від 19.03.2018 на суму податкового зобов`язання 790,40 грн та №0-0318 від 19.02.2019 на суму податкового зобов`язання 919,58 грн.

З наведених підстав просила у задоволенні позову відмовити.

У запереченнях на відзив від 17.03.2020 позивач зазначила, що твердження відповідача про те, що вона є власником двох квартир є помилковими. Позивач вказала, що дійсно з 2011 року по 2013 рік вона була власницею квартири АДРЕСА_6 знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . Проте, 30.08.2013 нею було відчужено вказану квартиру на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 30.08.2013 №986, а тому з 2013 року вона не є власником вказаної квартири та не має обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 та 2018 роки. Просила позовні вимоги задовольнити повністю (а.с. 34-37).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ГУ ДФС у Волинській області 19.03.2018 винесено та направлене ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичною особою, яка є власником житлової нерухомості форми «Ф» №0-0318 на суму податкового зобов`язання 790,40 грн за податковий період 2017 рік та податкове повідомлення-рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичною особою, яка є власником житлової нерухомості за 2018 рік форми «Ф» №0-0318 від 19.02.2019 на суму податкового зобов`язання 919,58 грн за податковий період 2018 рік.

Як з`ясовано судом, підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугували дані з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що у власності ОСОБА_1 перебуває квартира АДРЕСА_7 загальною площею 109, 4 кв. метрів (а.с. 12, 13).

Вважаючи прийняті податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, внормовано приписами статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Нормами ПК України, встановлені пільги зі сплати вищезазначеного податку, зокрема, відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України - база оподаткування об`єкта/об`єкті житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується: ~

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Рішеннями Луцької міської ради Волинської області встановлені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що перебувають у власності фізичних осіб на 2017 та 2018 роки, а саме 0,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня звітного (податкового) року).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Підпунктом 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Виносячи оскаржувані податкові-повідомлення рішення, податковий орган вважав, що у приватній власності фізичної особи ОСОБА_1 станом на 01.01.2017 перебуває квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_8 , загальною площею 109,4 кв. метрів, яка є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно. Однак, суд не погоджується з такими висновками податкового органу з огляду на наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на той факт, що вона є власником нерухомого майна - однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 49,8 кв. метрів, яка в розумінні підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки її площа не перевищує 60 кв. метрів. Разом з тим, з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що будь-яких інших квартир на праві приватної власності на момент винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень вона не мала. Зокрема, квартира АДРЕСА_7 загальною площею 109,4 кв. метрів була придбана нею 30.06.2011 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу №456, однак, 30.08.2013 вказана квартира на підставі нотаріально посвідченого договору дарування №986 була відчужена позивачем громадянці ОСОБА_2 .

Так, з витягу №204381062 від 17.03.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_8 загальною площею 109, 4 кв. метрів, вбачається, що власником вищевказаної квартири є ОСОБА_2 , яка набула її у власність на підставі договору дарування № 986 від 30.08.2013 (а.с. 38)

З інформації Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради, наданої суду листом від 16.04.2020 за вх. № 17914/20 вбачається, що відповідно до абзаців 1, 3 частини 5 статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових праві внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Відомості про речові права, обтяження речових прав, що містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав, використовуються як актуальні, виключно в разі, якщо відомості про право власності на відповідне нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва не внесені до Державного реєстру прав, а відомості про інші речові права, відмінні від права власності, та/або обтяження речових прав не внесені та не припинені в Державному реєстрі прав.

Департамент державної реєстрації Луцької міської ради вказав на те, що аналізуючи довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.03.2020 №204381062, можна стверджувати, що інформація щодо права власності на нерухоме майно, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , загальною площею 109,4 кв. метрів (реєстраційний номер майна: 28756490, дата внесення запису 12.09.2011) є неактуальною, оскільки 30.08.2013 було здійснено внесення актуальної інформації щодо права власності на вказану квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності: 2309310, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

З вищенаведеного слідує, що станом на 01.01.2017 у власності фізичної особи ОСОБА_1 перебувала лише однокімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 49,8 кв. метрів, яка в розумінні підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки її площа не перевищує 60 кв. метрів. Натомість, податковий орган, виносячи оскаржувані податкові повідомлення-рішення відносно позивача, керувався не актуальною інформацією та дійшов помилкового висновку про те, що позивачу належить квартира АДРЕСА_7 загальною площею 109,4 кв. метрів, оскільки матеріалами справи підтверджено, що власником вказаної квартири АДРЕСА_8 з 30.08.2013 є не позивач, а громадянка ОСОБА_2 .

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними та допустимими доказами правомірності винесених ГУ ДФС у Волинській області податкових повідомлень-рішень від 19.03.2018 №0073398/1303-0318 та від 19.02.2019 №0-0318.

На переконання суду, оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені не обгрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, недобросовісно та нерозсудливо, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем при поданні позову до суду судовий збір у розмірі 840,80 грн, відповідно до квитанції від 13.02.2020 №64, підлягає стягненню на користь позивача з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області.

Керуючись статтями 139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 19.03.2018 №0073398/1303-0318 та від 19.02.2019 №0-0318.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (43000, Волинська область, м. Луцьк, Київський майдан, буд. 4, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_12 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, встановленого статтею 295 КАС України, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Головуючий-суддя Т.М. Димарчук