Справа № 420/471/20
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/471/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, у порядку письмового провадження, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ізмаїльської міської ради про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Ізмаїльської міської ради про:

визнання протиправною бездіяльність Ізмаїльської міської ради, що виразилась у порушенні Закону України «Про доступ до публічної інформації» при розгляді запиту від 02.01.2020 року;

зобов`язання Ізмаїльської міської ради розглянути запит від 02.01.2020 року із дотриманням норм Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

стягнення з Ізмаїльської міської ради 250000,00 гривень у якості компенсації моральної шкоди.

Адміністративний позов мотивовано наступним.

ОСОБА_1 зазначив, що звернувся до Ізмаїльської міської ради з запитом на отримання інформації щодо садового-городнього кооперативу який обслуговує дачні ділянки, виділені на мапі у додатку. Проте, листом Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради у відповідь на його запит, ОСОБА_1 , було повідомлено, що питання яке позивач порушує, не входить до повноважень органів місцевого самоврядування.

На думку позивача, Ізмаїльською міською радою йому було фактично відмовлено у праві на розгляд запиту та отримання обґрунтованої відповіді, чим порушено Закон України «Про доступ до публічної інформації».

ОСОБА_1 , наголошує, що зухвале нехтування законами Ізмаїльською міською радою, завдало позивачеві шкоди немайнового характеру у вигляді моральних страждань, що у свою чергу, призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків та втрати довіри до державної влади.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року, вищезгадану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по справі, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив (вх.№15142/20 від 09.04.2020р. на позовну заяву (а.с.27-35).

Відзив обґрунтований наступним.

Ізмаїльська міська рада наголошувала, що твердження ОСОБА_2 не відповідають дійсності, оскільки надана до позовної заяви відповідь Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради була надана позивачеві на інший запит, що не стосується садового-городнього кооперативу.

Крім того, Ізмаїльська міська рада зазначила, що звернення ОСОБА_1 , не підпадає під дію закону України «Про доступ до публічної інформації». Звернення ОСОБА_1 , щодо інформації про садового-городній кооператив який обслуговує дачні ділянки, виділені на мапі у додатку, було зареєстроване та розглянуте у порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян».

Станом на 14 квітня 2020 року, інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

31 грудня 2019 року, ОСОБА_3 , звернувся до Голови Ізмаїльської міської ради з заявою про отримання пояснень про зображення (що символізує зображене). До заяви було надано фото з галявини району Фортеця (а.с.30).

Вищевказану заяву було зареєстровано Виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради 02 січня 2020 року за вхідним номером З-3(а.с.30).

09 січня 2020 року, на заяву зареєстровану за вхідним номером З-3, за підписом Ізмаїльського міського голови А.В. Аврамченко, Задорожному М.В., було надіслано лист з повідомленням, що питання, яке порушує позивач у заяві від 02.01.2020 року не входить до повноважень органів місцевого самоврядування (а.с.31).

02 січня 2020 року, ОСОБА_3 звернувся до Голови Ізмаїльської міської ради з «запитом на отримання інформації» про садово-городній кооператив, що обслуговує дачні ділянки виділені на мапі у додатку. Відповідь ОСОБА_1 , просив надіслати на електронну адресу (а.с.6-8).

Вищевказаний запит було зареєстровано Виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради 02 січня 2020 року за вхідним номером З-4 (а.с.32).

31 січня 2020 року, на запит зареєстрований за вхідним номером З-4, листом за підписом в.о. міського голови-заступника міського голови С.Л. Батликіна, Задорожного М.В., було повідомлено, що у Ізмаїльській міській раді відсутні відомості щодо назви, адреси та, відповідно, коду ЄДРПОУ зазначеного на мапі садового-городнього кооперативу. Зазначені у зверненні ОСОБА_1 , земельні ділянки знаходяться за межами міста Ізмаїл, а тому, для отримання необхідної інформації, ОСОБА_1 , було рекомендовано звернутися за належністю до Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (а.с.33).

10 січня 2020 року, ОСОБА_1 , звернувся до Голови Ізмаїльської міської ради з заявою, щодо змісту отриманого листа від 09.01.2020 року №З-3 (а.с.34).

Вищевказану заяву було зареєстровано Виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради 10 січня 2020 року за вхідним номером З-13(а.с.34).

Листом №З-13 від 17 січня 2020 року, міський голова А.В. Абрамченко, повідомив ОСОБА_1 , що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та роз`яснив порядок оскарження рішень у відповідності до статті 17 Закону України «Про звернення громадян» (а.с.35).

Вважаючи бездіяльність Ізмаїльської міської ради, що виразилась у порушенні Закону України «Про доступ до публічної інформації» при розгляді запиту від 02.01.2020 року протиправною та такою, що завдала позивачеві моральних страждань, а своє право на отримання публічної інформації порушеним, ОСОБА_1 , звернувся до суду з даною позовної заявою.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюються Законом України «Про інформацію» №2657-ХІI від 02.10.1992 року (далі Закон України «Про інформацію»).

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про інформацію» право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.

Право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ч.2. ст.6 Закону України «Про інформацію»).

Частинами першою, другою статті 7 Закону України «Про інформацію» визначено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано Законом України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI від 13.01.2011 року (далі - Закон №2939-VI).

Відповідно до статті 1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону №2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до статті 5 Закону №2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно з статтею 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити:

1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

У відповідності до частини першої статті 20 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною четвертою тієї ж статті закріплено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Суд зазначає, що надання відповіді на отриманий запит має імперативний характер, у незалежності від того, до яких висновків дійде суб`єкт владних повноважень чи інший розпорядників публічної інформації.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 , звернувся до Голови Ізмаїльської міської ради 02 січня 2020 року, щодо отримання інформації про садово-городній кооператив, саме з запитом на отримання інформації (а.с.32).

У свою чергу суд зазначає, що вимоги до звернення визначені Законом України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР від 02.10.1996 року.

Зокрема, відповідно до статті 5 Закону України «Про звернення громадян» №393/96-ВР від 02.10.1996 року, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).

Особливою формою колективного звернення громадян до Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, органу місцевого самоврядування є електронна петиція, яка подається та розглядається в порядку, передбаченому статтею 23-1 цього Закону.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні «гарячі лінії» та записується (реєструється) посадовою особою.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , звернувся до Голови Ізмаїльської міської ради 02 січня 2020 року, з запитом щодо отримання інформації про садово-городній кооператив, а не зі зверненням.

Проте, як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, запит, щодо отримання інформації про садового-городній кооператив, який обслуговує дачні ділянки, виділені на мапі у додатку, був зареєстрований та розглянутий у порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян».

Крім того, Виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради, запит ОСОБА_1 , від 02.01.2020 року, було розглянуто не у строки, визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації», а у строк, встановлений Законом України «Про звернення громадян» №393/96-ВР від 02.10.1996 року.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зазначити, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні, а під зверненнями громадян, слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Запити та звернення, відрізняються між собою насамперед своїм змістом: запит - прохання надати інформацію, звернення - прохання вчинити певні дії, викладені у пропозиціях, заявах чи скаргах.

Крім цього, запит на інформацію подається з метою реалізації конституційного права на отримання інформації, передбаченого ст. 34 Конституції України і детально врегульованого Законом України «Про доступ до публічної інформації», а звернення - з метою реалізації низки конституційних прав, а саме за допомогою пропозицій, громадяни можуть реалізовувати не тільки право на звернення до органів державної влади та місцевого самоврядування, але й право брати участь в управлінні державними справами. Із заявами звертаються щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що розглянувши запит ОСОБА_1 , від 02 січня 2020 року, про надання інформації про садового-городній кооператив у порядку розгляду звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР від 02.10.1996 року, а не у порядку надання відповіді на запит на інформацію у відповідності до Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI від 13.01.2011 року, Ізмаїльська міська рада діяла не на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу, що саме «дії» Ізмаїльської міської ради у даному випадку слід визнати протиправними, а не бездіяльність, оскільки протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих і обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Суд не вбачає саме ознак «бездіяльності» відповідача, оскільки відповідь ОСОБА_1 , все ж була надана, проте, не у порядку надання відповіді на запит про отримання інформації згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI від 13.01.2011 року, а у порядку розгляду звернення згідно Закону України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР від 02.10.1996 року.

Таким чином, суд вважає обґрунтованою позовну вимогу ОСОБА_1 , про зобов`язання Ізмаїльської міської ради розглянути запит від 02.01.2020 року, із дотриманням норм Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI від 13.01.2011 року, розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 , про стягнення з Ізмаїльської міської ради 250000,00 гривень у якості компенсації моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI від 13.01.2011 року визначено, що особи, на думку яких їх права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди у порядку, визначеному законом.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абз.2 п.5 постанови).

Суд зазначає, що позивач не надав жодних доказів та не навів ніяких обставин, які підтвердили б спричинення діями відповідача моральних страждань позивачеві.

В обґрунтування моральної шкоди ОСОБА_1 , зазначено тільки про порушення нормальних життєвих зв`язків та втрати довіри до державної влади, проте доказами не підтверджено.

Позивач не обґрунтовує, яким чином дії чи бездіяльність відповідача порушили його нормальні життєві зв`язки.

Окрім цього, позивач ніяким чином не обґрунтовує суму моральної шкоди, яку просить стягнути з відповідача на його користь. ОСОБА_1 , зазначив лише що розмір компенсації моральної шкоди від визначив таким, що вважає справедливим.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 , про стягнення з Ізмаїльської міської ради 250000,00 гривень у якості компенсації моральної шкоди не обґрунтована, а тому не підлягає задоволенню.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 25 липня 2019 року по справі № 826/13000/18 зазначено, що правова процедура («fair procedure» - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади.

Правова процедура встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.

Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права, тобто особа правомірно очікує отримати у передбачений законом спосіб відповідь на порушене перед суб`єктом, якому адресовано звернення, питання відповідно та у спосіб, передбачений законом.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Решта доводів сторін, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору та відсутні витрати на виклик свідків та призначення експертизи, жодні витрати не належать до компенсації за рахунок коштів Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257, 258, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Ізмаїльської міської ради (68600, м. Ізмаїл, проспект Суворова 62, код ЄДРПОУ 2656223), про визнання протиправною бездіяльність Ізмаїльської міської ради, що виразилась у порушенні Закону України «Про доступ до публічної інформації» при розгляді запиту від 02.01.2020 року; зобов`язання Ізмаїльської міської ради розглянути запит від 02.01.2020 року із дотриманням норм Закону України «Про доступ до публічної інформації»; стягнення з Ізмаїльської міської ради 250000,00 гривень у якості компенсації моральної шкоди задовольнити частково.

Дії Ізмаїльської міської ради щодо розгляду запиту про отримання інформації ОСОБА_1 від 02 січня 2020 року у порядку Закону України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР від 02.10.1996 року визнати протиправними.

Зобов`язати Ізмаїльську міську раду (код ЄДРПОУ 2656223) розглянути запит ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 02 січня 2020 року, у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI від 13.01.2011 року та з урахуванням висновків суду.

У решті задоволення позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 КАС України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 КАС України подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Одеський окружний адміністративний суд.

Суддя Балан Я.В.

.