Справа № 500/230/20
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/230/20

15 квітня 2020 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач), в якій просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо обмеження виплати пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність з 01.03.2019 року та щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з виключенням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені у довідці виданій Управлінням внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 року №6/155 з 01.09.2019 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області продовжити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження виплати десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність з 01.03.2019 року та зобов`язати продовжувати здійснювати перерахунок та виплату пенсії без виключенням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені у довідці виданій Управлінням внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 року №6/155 з 01.09.2019 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити нарахування та виплату пенсії, з суми заборгованості на момент проведення розрахунку, виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України та виплатити таку суму заборгованості у трьох денний строк з дня прийняття рішення відповідно до ч.3 ст.107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 20000,00 грн. моральної шкоди;

стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу;

встановити судовий контроль за виконанням рішення суду;

звернути рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу призначено пенсію по ІІ групі інвалідності (захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС) відповідно до ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі відшкодування фактичних збитків. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.04.2015 року, яка набрала законної сили за наслідками апеляційного перегляду, у справі №607/20028/14-а, зокрема, зобов`язано починаючи з 02.06.2014 року нарахувати та виплатити невиплачену частину пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, виходячи із заробітку одержаного в зоні відчуження у 1986 році, на підставі довідки, виданої Управлінням внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 року №96/155. З 01.09.2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області проведено перерахунок пенсії позивача, виходячи з середньомісячного заробітку, що враховується для обчислення пенсії, без врахування доплат за роботу в понаднормовий час доплат за роботу у вихідні та святкові дні.

Позивач вважає вказаний перерахунок пенсії протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 17.01.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області 13.02.2020 року подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що на військовослужбовців не поширюється Кодекс законів про працю України в частині доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні. Відтак, з 01.09.2019 року автоматизованим способом проведений перерахунок пенсії позивача із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження відповідно до довідки Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 року №6/155 з виключенням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні є правильним.

За даних обставин, вважає оскаржувані дії правомірними, вчиненими на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та проводити розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 14.02.2020 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 03.03.2020 року.

Ухвалою суду від 03.03.2020 року, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято до розгляду заяву про зменшення позовних вимог (а.с.46), згідно якої такими є:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з виключенням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені у довідці виданій Управлінням внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 року №6/155 з 01.09.2019 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області продовжити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 без виключенням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені у довідці виданій Управлінням внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 року №6/155 з 01.09.2019 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити нарахування та виплату пенсії, з суми заборгованості на момент проведення розрахунку, виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України та виплатити таку суму заборгованості у трьох денний строк з дня прийняття рішення відповідно до ч.3 ст.107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 20000,00 грн. моральної шкоди;

стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу;

встановити судовий контроль за виконанням рішення суду;

звернути рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Відкладено розгляд справи на 31.03.2020 року.

Ухвалою суду від 31.03.2020 року відкладено розгляд справи на 15.04.2020 року.

В судове засідання позивач та представник відповідача не з`явились, хоча ОСОБА_1 та Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду відповідно до ст.124, 126 КАС України.

Представником відповідача 14.04.2020 року надіслано до суду клопотання про відкладення розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи по суті в силу приписів ст.205 КАС України, оскільки представник пенсійного фонду надав усні пояснення у судовому засіданні 03.03.2020 року і потреби заслуховувати його повторно не має.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, суд вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження відповідно до ч.9 ст.205 КАС України та фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати згідно ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорії), інвалідом ІІ групи захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданого 04.09.2019 року Тернопільською обласною державною адміністрацією (а.с.10).

З 01.04.2007 року позивачу призначено пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи як інваліду ІІ групі, виходячи з заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 році, на підставі довідки, виданої Управлінням внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 року №6/155 (а.с.27).

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.04.2015 року (а.с.11-14), залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.09.2015 року (а.с.15-19), у справі №607/20028/14-а, зокрема, зобов`язано починаючи з 02.06.2014 року нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену частину пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, виходячи із заробітку одержаного в зоні відчуження у 1986 році, на підставі довідки, виданої Управлінням внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 року №96/155.

Разом з тим, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області автоматизованим способом з 01.09.2019 року проведений перерахунок пенсії позивача, виходячи з середньомісячного заробітку, що враховується для обчислення пенсії, без врахування доплат за роботу в понаднормовий час та доплат за роботу у вихідні та святкові дні, про що повідомлено позивачу у листі від 12.12.2019 року №51 (а.с.24-26).

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Після аварії на ЧАЕС 26 квітня 1986 року Уряд колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом "таємно" щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифу "таємно" та для "службового користування" стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативно-правових актів: розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року №964; постанова Ради Міністрів СРСР від 7 травня 1986 року № 524-156; розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031; постанова Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року № 655-195; постанова Ради Міністрів УРСР від 10 червня 1986 року № 207-7 та інші.

У вищеназваних нормативно-правових актах йдеться про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Так, пунктом 1 постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 7 травня 1986 року № 524-156 " Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції " передбачались виплати військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, що виконують службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадові оклади і оклади за військовим або спеціальним званням в подвійному розмірі.

Розпорядженнями Ради Міністрів СРСР № 964-рс від 17 травня 1986 року "Про виділення Міненерго СРСР додаткових фондів заробітної плати" дозволено керівникам міністерств і відомств, які брали участь у ліквідації аварії, за згодою представника урядової комісії проводити у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих роботах у III, II, I зонах небезпеки у 5, 4, 3 кратному розмірах.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 №1031-рс було поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року №964, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ.

Грошове забезпечення особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, що виконували службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, здійснювалося на підставі нормативно-правових актів МВС СРСР та МВС УРСР, зокрема, наказів МВС СРСР від 11 травня 1986 року №0130, від 17 травня1986 року № 0149, від 30 червня 1986 року №0189 та інших.

Абзацом 1 пункту 1 наказу МВС СРСР від 17 травня 1986 року № 0149 "Про додаткові виплати особистому складу органів та внутрішніх військ МВС СРСР, які зайняті на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" на виконання зазначених розпоряджень міністру внутрішніх справ Української РСР було дозволено за погодженням з головою Урядової комісії з ліквідації аварії здійснювати у виняткових випадках оплату праці робітників, службовців, а також призваних на збори військовозобов`язаних, які зайняті на особливо важливих і відповідальних роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у ІІІ зоні небезпеки - у 5-кратному розмірі у порівнянні зі встановленими чинним законодавством нормами, у II зоні - у 4-кратному розмірі, у І зоні - у 3-кратному розмірі.

Абзацом 2 пункту 1 цього наказу передбачалося у такому ж порядку і розмірах виплачувати грошове забезпечення військовослужбовцям, особам начальницького та рядового складу, що були зайняті на зазначених роботах у І - ІІІ зонах небезпеки, виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам та мічманам - також окладів за військовим і спеціальним званням.

Надбавки за вислугу років та інші надбавки нараховувались за основним місцем служби.

Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року №665-195 (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7) надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам здійснювати оплату праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, відповідно в чотирьох-, трьох- і двократному розмірах понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.

Оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, провадилась відповідно абзацу 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року №665-195 (абз. 4 підпункту 1 пункту 1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207/7) у відповідних зонах небезпеки в чотирьох-, трьох- і двократному розмірах (із врахуванням 100% тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, пов`язаної із ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04.04.2001 року №125-р, яким встановлено Порядок обчислення пенсій працівникам органів внутрішніх справ та військовослужбовцям внутрішніх військ МВС, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і стали інвалідами внаслідок променевої хвороби.

Відповідно до ч.1 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Згідно з ч.3 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначає Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210.

Відповідно до пп.4 п.3 вказаного Порядку у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986 - 1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

Кабінетом Міністрів України 20.02.2019 року прийнята постанова №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", п.2 якої встановлено, що у 2019 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим цією постановою, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,17.

Зокрема, п.2 Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України 20.02.2019 року №124, визначено, що перерахунку підлягають пенсії, обчислені, в тому числі, відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання приписів ч.2 ст.42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 року №124, з 01.09.2019 року автоматизованим способом проведений перерахунок пенсії позивача.

Зміст спірних правовідносин зводиться до питання щодо правомірності перерахунку пенсії позивача з 01.09.2019 року із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження відповідно до довідки Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 року №96/155 з виключенням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військкоматами).

Згідно з пунктом 17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

На підставі вищевикладених нормативних актів позивачу було видано Управлінням внутрішніх справ України в Тернопільській області довідку від 31.01.2007 року №96/155 з включенням сум: збереженої заробітної плати, оплати за дні роботи в зоні, кратність, доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні.

Тобто, ОСОБА_1 видано довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у його розрахунковому листі за відповідний період, враховуючи доплату за понаднормовий час та доплату за роботу у вихідні та святкові дні

Вказана довідка була предметом дослідження в адміністративній справі №607/20028/14-а, зокрема було допитано свідка ОСОБА_2 , щодо даних на підставі яких видавалась спірна довідка.

Суд вважає, що обставини правомірності видачі вищевказаної довідки від 31.01.2007 року №96/155 та її складових, перевірялись судом у адміністративній справі №607/20028/14-а і повторного перегляду відповідачем даних вказаних у ній при перерахунку пенсії (індексації) не потребують.

Встановлені судом обставини справи та системний аналіз вищенаведених правових норм свідчать про те, що законодавство щодо перерахунку пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України 20.02.2019 року №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" в частині сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні не змінилось.

Фактично відповідач при автоматичному перерахунку пенсії (індексації) не врахував частину даних вказаних у довідці Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 року №96/155 сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, чим не врахував постанову у адміністративній справі №607/20028/14-а від 16.04.2015 року та порушив принцип юридичної визначеності. Вказаний принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності").

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про невідповідність в контексті ч.2 ст.2 КАС України дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо проведення перерахунку виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2019 року без урахування сум доплат за роботу в понаднормовий час та за роботу у вихідні та святкові дні, вказаних у довідці Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 року №96/155, та необхідність захисту прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок призначеної позивачу пенсії по інвалідності з 01.09.2019 року згідно постанови Кабінету Міністрів України №124 від 20.02.2019 року, з включенням у розрахунок пенсії доплат за роботу в понаднормовий час (533,61 крб.) та за роботу у вихідні та святкові дні (232,84 крб.) вказаних у довідці Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 року №96/155, як наслідок, про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Водночас, суд вважає за необхідне відзначити про відсутність правових підстав для зобов`язання здійснити нарахування та виплату пенсії, з суми заборгованості на момент проведення розрахунку виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, оскільки положення ч.3 ст.107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на які посилається позивач, стосуються суми коштів, безпідставно стягнених органами Пенсійного фонду, та не поширюються на спірні правовідносини, а відтак така позовна вимога задоволенню не підлягає.

Стосовно доводів про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст.1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 10000,00 грн. позивач пов`язує з душевними стражданнями у зв`язку з частою необхідністю з зверненням до суду про відновлення своїх прав.

Проте суд звертає увагу, що визнанням дій неправомірними та зобов`язанням здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 01.09.2019 року з включенням у розрахунок пенсії доплат за роботу в понаднормовий час та за роботу у вихідні та святкові дні, вказаних у довідці Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 року №96/155, права позивача щодо зменшення розміру пенсії будуть поновлені.

Також суд вважає, що розгляд іншими судами справ щодо пенсійних виплат ОСОБА_1 та перебування на стаціонарному лікуванні (а.с.53), на яке поступив зі скаргами на відчуття загальної слабкості, періодична лабільність артеріального тиску, болі в суглобах, не обгрунтовує завдання моральної шкоди позивачеві у даній справі.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки жодних належних доказів її завдання у даних правовідносинах не встановлено та не підтверджено заявлену співмірність.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних дій.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Щодо подачі звіту про виконання судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми видно, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, тобто дискреційними (виключними) повноваженнями.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

При вирішенні питання щодо судових витрат, суд враховує наступне.

Як передбачено ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

У відповідності до ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.6 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч.3 ст.139 КАС України).

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 року у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 року у справі №814/698/16.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою від адвоката ОСОБА_3 на виконання умов договору №14/01/20 від 14.01.2020 року (а.с.28), в розмірі 10000,00 грн., сплачених згідно квитанції №ПН866978 від 14.01.2020 року (а.с.30), про що складено акт №1 від 14.01.2020 року (а.с.26) .

Дослідивши надані позивачем документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що розмір витрат сплачених адвокату Костишин В.М., у заявленому розмірі 10000,00 грн. є не співмірним із складністю справи та фактично витраченим часом на виконання адвокатом робіт (наданих послуг) за наведеним в договорі про надання правової допомоги №14/01/20 від 14.01.2020 року розрахунком, оскільки розмір позовних вимог, заявлених в позові, було зменшено. Водночас, обставини правомірності видачі довідки Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 року №96/155 перевірялись судом у адміністративній справі №607/20028/14-а.

На підставі вищенаведеного, оскільки позов підлягає до задоволення частково, суд вважає за доцільне відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати, пов`язані з розглядом справи, на професійну правничу допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 5000,00 грн.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо проведення перерахунку виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2019 року без урахування сум доплат за роботу в понаднормовий час та за роботу у вихідні та святкові дні, вказаних у довідці Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 року №96/155.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 01.09.2019 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №124 від 20.02.2019 року, згідно довідки Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 31.01.2007 року №96/155 з включенням у розрахунок пенсії доплат за роботу в понаднормовий час (533,61 крб.) та за роботу у вихідні та святкові дні (232,84 крб.)

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області витрати на правову допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, Тернопільська область, місто Тернопіль, майдан Волі, будинок 3, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2020 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.

копія вірна

Суддя Мандзій О.П.