Справа № 240/12025/19
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/12025/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко А.В.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

15 квітня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, оформлені листом від 24.10.2019 № 1326/03.9;

- зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, із 13.05.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.08.2019 позивач звернувся до територіального органу управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Однак відповідач листом від 24.10.2019 №1326/03.9 повідомив про відмову у призначення пенсії на пільгових умовах з тих підстав, що у висновку державної експертизи умов праці від 18.02.2010 № 10 у розділі "Гігієнічна оцінка умов праці" зазначено посаду - електрогазозварник (цех № 4), а позивач працював із 18.08.2003 по 31.07.2013 електрогазозварником господарчого цеху ЛЗБ, а із 01.08.2013 по 28.02.2019 електрогазозварником виробничої дільниці № 3, тому неможливо зарахувати період роботи з 30.12.2009 по 17.12.2014 до пільгового стажу. Позивач вважає, що вказані періоди мають бути зараховані до пільгового стажу роботи при призначенні пенсії, оскільки документально підтверджені відповідними довідками. Із урахуванням зазначеного позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, оформленої листом від 24.10.2019 № 1326/03.9.

Зобов"язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до пільгового стажу період роботи ОСОБА_1 із 30.12.2009 по 17.12.2014 на посаді електрогазозварника 6 розряду виробничої дільниці № 3 та призначити

пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2. ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", із 13.05.2019.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 768 грн. 40 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 01.08.2019 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) (а.с.12).

Листом № 1326/03.9 від 24.10.2019 позивачу повідомлено про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно зі ст.114 Закону № 1058-IV у зв"язку з відсутністю необхідного пільгового страхового стажу. За наданими документами пільговий стаж роботи становить 11 років 30 днів (20.01.1998 по 30.11.1998, з 01.01.2000 по 08.09.2000, з 26.12.2003 по 25.12.2008 та з 18.12.2014 по 26.06.2019).

Згідно із записами у трудовій книжці з 18.08.2003 по 31.07.2013 позивач працював електрогазозварником господарчого цеху ЛЗБ, а з 01.08.2013 по 28.02.2019 електрогазозварником виробничої дільниці № 3.

Відповідно до наказу по виробничому підрозділу "Коростенська колійна машинна станція" "Про затвердження підсумків атестації робочих місць за умовами праці" від 30.12.2009 № 174 підтверджено право на пільгову пенсію за Списком № 2 - електрогазозварник (цех № 3).

Однак у висновку державної експертизи умов праці від 18.02.2010 № 10 в розділі "Гігієнічна оцінка умов праці" зазначено посаду - електрогазозварник (цех № 4). Саме тому неможливо зарахувати до пільгового стажу період роботи з 30.12.2009 по 17.12.2014 (а.с.19).

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про існування у позивача права на пенсію за віком на пільгових умовах, оскільки наявність у позивача достатнього загального страхового та пільгового стажу, визначеного п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та пунктом б статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" доведена позивачем та підтверджена належними та допустимими доказами, які долучені до матеріалів справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого «Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї».

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах право на пенсію за віком незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно з статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Колегія суддів зазначає, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

З матеріалів справи слідує, що у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 наявні записи про посаду, яку він займав на підприємстві - ДТГО "Південно-Західна Залізниця" "Колійна машина станція-122", а саме: з 01.08.2013 по 28.02.2019 працював електрогазозварником шостого розряду виробничої механічної дільниці № 3 (а.с.10-11).

Проте, у встановленому порядку у трудовій книжці позивача відсутні повні дані про умови праці на підприємстві позивача, які є визначальними при віднесені займаних ним посад до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Водночас, на підтвердження пільгового стажу позивач разом із заявою про призначення пенсії надав, зокрема, такі документи:

- довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 19/1591 від 17.07.2019, видану Виробничим підрозділом "Коростенське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (а.с.13);

- довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 177 від 26.06.2019, видану Виробничим підрозділом "Колійна Машинна Станція-122" ДТГО "Південно-Західна Залізниця" (а.с.14).

Згідно із довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 177 від 26.06.2019, виданою Виробничим підрозділом "Колійна Машинна Станція-122" ДТГО "Південно-Західна Залізниця", позивач працював повний робочий день в період з 18.08.2003 по даний час (дата видачі довідки - 26.06.2019) та виконував роботи електрозварювальника, зайнятого на різанні і ручному зварюванні, що передбачені Списком № 2 (а.с.14, 56).

Окрім того, для підтвердження атестації робочого місця позивачем надано органу Пенсійного фонду України копію наказу Виробничого підрозділу "Колійна Машинна Станція №122" ДТГО "Південно-Західна Залізниця" "Про затвердження підсумків атестації робочих місць за умовами праці" від 30.12.2009 № 174, відповідно до змісту якого, підтверджено право на пільгову пенсію за Списком № 2, зокрема електрогазозварника (цех № 3), що відповідачем не заперечується (а.с.15-16).

Підставою відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах стало те, що у висновку Державної експертизи умов праці Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації від 18.02.2010 № 10-23 у розділі "Гігієнічна оцінка умов праці" зазначено посаду - електрогазозварник (цех №4) (а.с.17-18).

Колегія суддів критично ставиться до вказаного твердження відповідача, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.5 ст.33 Закону України «Про охорону праці» від 16.10.2012 № 5459-VI (далі - Закон України № 5459-VI) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, забезпечує проведення державної експертизи умов праці із залученням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, здійснює контроль за якістю проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Частиною 5 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 16.10.2012 № 5462-VI (далі - Законом України № 5462-VI) передбачено, що контроль за правильністю застосування списків на пільгове пенсійне забезпечення і якістю проведення атестації робочих місць на підприємствах та в організаціях, підготовка пропозицій щодо вдосконалення цих списків покладаються на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Реалізація повноважень місцевих державних адміністрацій, передбачених ст.24 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», щодо забезпечення соціального захисту працюючих, зайнятих на роботах із шкідливими умовами праці на підприємствах, в установах та організаціях усіх форм власності; якісної атестації робочих місць сьогодні може проводитися через перевірку матеріалів атестації робочих місць за умовами праці щодо якості та своєчасного її проведення, правильності встановлення пільг та компенсацій за роботу із шкідливими і важкими умовами праці на підприємствах і в організаціях, а також надання їм методичної допомоги та проведення роз`яснювальної роботи з названих питань.

З огляду на системний аналіз правових норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що висновок за результатами експертизи якості проведення атестації робочих місць за умовами праці не є актом державного чи іншого органу в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не породжує правових наслідків, спрямованих на регулювання тих чи інших суспільних відносин, і не має обов`язкового характеру для суб`єктів господарювання, які перевірялися.

Тобто, відповідно до чинного законодавства України, тільки наказ про результати атестації робочих місць за умовами праці відповідного підприємства, організації є підставою для підтвердження впродовж певного п`ятирічного періоду умов праці, що дають право на надання працівникам пільг і компенсацій за роботу із шкідливим і важкими умовами праці.

Окрім того, відповідно до уточнюючої довідки № 179 від 01.07.2019, виданої Виробничим підрозділом "Коростенська колійна машинна станція" Регіональної філії "Південно-західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", ОСОБА_1 із 18.08.2003 по 26.06.2019 (дата видачі довідки) працює у виробничому підрозділі "Коростенська колійна машинна станція" Регіональної філії "Південно-західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" електрогазозварником 6 розряду виробничої дільниці № 3, також зазначено, що цех № 4 з експлуатації електрообладнання входить до складу виробничої механічної дільниці № 3 (а.с. зворот 56).

Колегія суддів ще раз наголошує, що цех № 4 з експлуатації електрообладнання входить до складу виробничої механічної дільниці № 3, тому посилання відповідача в оскаржуваній відмові, викладеній у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 24.10.2019 №1326/03.9 на ту обставину, що період роботи позивача на посаді електрогазозварника з 30.12.2009 по 17.12.2014 неможливо зарахувати до пільгового стажу в зв"язку з тим, що у висновку Державної експертизи умов праці Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації від 18.02.2010 № 10-23 у розділі "Гігієнічна оцінка умов праці" зазначено посаду - електрогазозварник (цех № 4), спростовується наданими позивачем довідками.

А отже позивачем надано докази, які не спростовані відповідачем, про те, що він має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, інших підстав відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідачем не зазначено.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Матохнюк Д.Б. Боровицький О. А.