Справа № 200/7821/19-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2020-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2020 р. Справа№200/7821/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь»

до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича

третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович

про визнання неправомірними дій та скасування постанови

Публічне акціонерне товариство «Енергомашспецсталь» звернулось до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович про:

- визнання неправомірними дії щодо направлення на примусове виконання постанови від 19.12.2018 року винесеної в рамках виконавчого провадження № 57950385 щодо стягнення з ПАТ «Енергомашспецсталь» основної винагороди приватного виконавця в розмірі 3940078,29 гривень;

- визнання протиправною та скасування постанови від 19.12.2018 року винесеної в рамках виконавчого провадження № 57950385 щодо стягнення з ПАТ «Енергомашспецсталь» основної винагороди приватного виконавця в розмірі 3940078,29 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 19.06.2019 року на адресу публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» надійшли постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. від 12.06.2019 року про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди № 57950385 від 19.12.2018 року та про арешт майна боржника. З автоматизованої системи виконавчого провадження стало відомо про винесення приватним виконавцем 18.06.2019 року постанови про арешт коштів підприємства, однак на адресу публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» постанова не надходила.

19.12.2018 року приватним виконавцем Варавой Р.С. було відкрито виконавче провадження ВП № 57950385 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області № 905/2785/15 від 27.01.2016 року на суму 39400782,91 гривень та одночасно винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 3940078,29 гривень.

06.03.2019 року приватним виконавцем Варавою Р.С. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Таким чином, позивач вважає, що підстави для стягнення основної винагороди приватного виконавця відсутні. Проте, незважаючи на це приватний виконавець Варава Р.С. направив постанову про стягнення з боржника основної винагороди на примусове виконання до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М., яким відкрито виконавче провадження № 59348737.

Позивач вважає постанову про стягнення з боржника основної винагороди, що винесена в рамках виконавчого провадження № 57950385 протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки під час провадження виконавчих дій приватним виконавцем Варавою Р.С. були допущені порушення норм законодавства.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року задоволено заяву публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» про забезпечення позову.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами Глави 11 Розділу 2 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» КАС України та призначено судове засідання на 04 липня 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі № 2540/3203/18.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року поновлено провадження у справі.

Представник позивача до суду з`явився, надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С. надано відзив на позовну заяву (т. 4 а.с. 69-74). В обґрунтування незгоди з позовною заявою зазначає, що 19 грудня 2018 року на адресу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варави Р.С. від товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» надійшла заява про примусове виконання рішення, в якій просили відкрити виконавче провадження з примусового виконання наказу № 905/2785/15 виданого господарським судом Донецької області від 27.01.2016 року про стягнення з публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» залишку у розмірі 39400782,91 гривень.

Керуючись ст.ст. 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження» 19 грудня 2018 року приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57950385 з примусового виконання наказу № 905/2785/15 виданого господарським судом Донецької області. Того ж дня приватним виконавцем ОСОБА_1 Р ОСОБА_2 також винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди. Даною постановою приватного виконавця визначено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10% суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Позивач (боржник) не оскаржував постанову від 19 грудня 2018 року в частині визначення розміру та стягнення основної винагороди приватного виконавця, як це передбачено ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 36 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідач зазначає, що в рамках виконавчого провадження № 57950385 приватним виконавцем Варавою Р.С. було вчинено ряд виконавчих дій спрямованих на виконання наказу № 905/2785/15 виданого господарським судом Донецької області. Зокрема приватним виконавцем було накладено арешт на всі рахунки боржника та на все майно боржника, неодноразово вчинялися дії щодо виявлення нових відкритих рахунків боржника, до банківських установ також неодноразово було надіслано платіжні вимоги. В результаті вчинення таких виконавчих дій приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва було стягнено з боржника на користь стягувана заборгованість в загальному розмірі 2568813,99 гривень.

06 березня 2019 на адресу приватного виконавця від стягувана надійшла заява про повернення виконавчого документу. На виконання вимог зазначених в заяві про повернення виконавчого документу стягувачу, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється, зокрема, у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно ч. 5 цієї статті Закону, якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Таким чином, ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено засади розрахунку суми винагороди приватного виконавця та зафіксовано, що така винагорода залежить саме від суми, яка підлягає стягненню.

З аналізу наведених вище норм законодавства видно, що основна винагорода приватного виконавця встановлюється у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню, а не суми, яка фактично стягнута у виконавчому провадженні. Така сума основної винагороди стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом, а виплата здійснюється пропорційно до фактично стягнутої суми. У разі невиплати (неотримання) приватному виконавцеві винагороди у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом, під час здійснення виконавчого провадження, яке завершено, останній має право на примусове стягнення такої винагороди у сумі, що несплачена під час розподілу стягнутих із боржника коштів.

Системний аналіз ч. 3, 4 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» вказує на відмінність форм сплати винагороди приватному виконавцю, яка залежить від наявності виконавчого провадження в межах якого можуть вчинятися виконавчі дії спрямовані на виконання судового рішення та нерозривно із ним пов`язується.

З зазначених причин відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив. Письмові пояснення, щодо заявленого позову не надав, проте надав копію матеріалів виконавчого провадження № 59348737.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВСТАНОВИВ:

27 січня 2016 року господарським судом Донецької області видано наказ про примусове виконання рішення по справі № 905/2785/15, відповідно до якого стягнуто з публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» 49794290,50 гривень, у тому числі: 10558963,88 гривень суми основного боргу, 1965091,26 гривень 3% річних, 10905641,86 гривень пені, 26364593,50 гривень інфляційних втрат, а також відшкодування сплаченого судового збору в сумі 165456,29 гривень (т. 1 а.с. 86).

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варави Романа Сергійовича з заявою від 19 грудня 2018 року про відкриття виконавчого провадження та стягнення з боржника заборгованості в розмірі 39400782,91 гривень (т. 4 а.с. 75-76).

19 грудня 2018 року на підставі наказу № 905/2785/15 від 27 січня 2016 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57950385 (т. 4 а.с. 78-79).

Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С. 19 грудня 2018 року також винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 3940078,29 гривень нараховану у виконавчому провадженні № 57950385 при примусовому виконанні наказу № 905/2785/15 від 27 січня 2016 року виданого господарським судом Донецької області на користь приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варави Р.С. (т. 4 а.с. 80-81).

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варави Р.С. з заявою від 06 березня 2019 року № б/н про повернення виконавчого документа стягувачу без подальшого виконання та закінченням проведення всіх виконавчих дій з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області № 905/2785/15 від 27 січня 2016 року (т. 4 а.с. 82-83).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С. від 06 березня 2019 року повернуто стягувачу наказ господарського суду Донецької області № 905/2785/15 виданий 27 січня 2016 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (т. 4 а.с. 85-86).

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Варава Р.С. звернувся до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича з заявою від 11 червня 2019 року про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» на користь приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 Р.С ОСОБА_3 не стягнутої основної винагороди приватного виконавця у розмірі 3683196,89 гривень (т. 4 а.с. 93-94).

12 червня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. відкрито виконавче провадження щодо виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди № 57950385 від 19 грудня 2018 року (т. 4 а.с. 105).

Позивач вважає неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варави Р.С. щодо направлення на примусове виконання постанови від 19 грудня 2018 року винесеної в рамках виконавчого провадження № 57950385 щодо стягнення з публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» основної винагороди приватного виконавця в розмірі 3940078,29 гривень та протиправною постанову від 19 грудня 2018 року ВП № 57950385 щодо стягнення основної винагороди приватного виконавця в розмірі 3940078,29 гривень у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (наділі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1403-VIII).

Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Статтею 31 Закону № 1403- VIII встановлено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, приватний виконавець нараховує основну винагороду із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому приватний виконавець зобов`язаний нараховувати основну винагороду щомісяця у розмірі, визначеному частиною третьою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення основної винагороди за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься приватним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про її нарахування.

Згідно із частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Спір у даній справі виник у зв`язку з невизначеністю правового режиму застосування судами частини другої статті 27 та частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні (про стягнення з боржника основної винагороди) у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 та розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції встановлено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 22 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин, суд вважає, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального (повного) стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної (більшої суми чим фактично стягнуто виконавцем) суми виконавчого збору (основної винагороди державного виконавця) або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до статті 13 Закону № 1403-VIII заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством.

Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Перегляд механізму визначення винагороди виконавців з метою стимулювання зростання рівня реального виконання судових рішень (як однієї із необхідних умов підвищення ефективності виконавчого провадження) запроваджено Стратегією реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015-2020 роки, схваленою Указом Президента України від 20 травня 2015 року № 276/2015.

Кабінет Міністрів України постановою від 08 вересня 2016 року № 643 затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок), що визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до пункту 2 Порядку у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону № 1403-VIII, виплачується винагорода у такому розмірі:

- 2 відсотки стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - державному виконавцю, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ;

- 0,5 відсотка стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - керівнику органу державної виконавчої служби та його заступникам, яким безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з положеннями пункту 4 Порядку фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII, якщо за таким документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно до пункту 6 Порядку для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв.

Згідно з пунктом 19 Порядку приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Аналіз наведених вище норм Порядку свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

19 грудня 2018 року приватний виконавець виконавчого органу м. Києва Варава Р.С. відкрив виконавче провадження № 57950385 з примусового виконання наказу № 905/2785/15, виданого 27 січня 2016 року господарським судом Донецької області про стягнення з публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» 49794290,50 гривень, у тому числі: 10558963,88 гривень суми основного боргу, 1965091,26 гривень 3% річних, 10905641,86 гривень пені, 26364593,50 гривень інфляційних втрат, а також відшкодування сплаченого судового збору в сумі 165456,29 гривень, в частині стягнення з боржника заборгованості в розмірі 39400782,91 гривень.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С. вчинялись дії, щодо примусового виконання наказу № 905/2785/15 господарського суду Донецької області та стягнуто з рахунків публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» на депозитний рахунок приватного виконавця на загальну суму 2828033,39 гривень, з яких: 1) 2568813,99 гривень перераховано на рахунок стягувача (товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК високовольтні мережі») в рахунок погашення боргу по ВП № 57950385; 2) 256881,40 гривень перераховано на рахунок приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 Р.С. в рахунок погашення основної винагороди; 3) 2269,00 гривень витрати виконавчого провадження (папір, канцелярія, марки, конверти); 4) 69,00 гривень повернуто на рахунок стягувача як витрати за користування АСВП. Зазначена інформація підтверджується відповіддю приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С. від 26.03.2019 року № 525 (т. 4 а.с. 2) на лист публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» від 18.03.2019 року № 17/245-747 (т. 3 а.с. 247).

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковою умовою стягнення з боржника основної винагороди у розмірі зазначеної у спірній постанові є повне фактичне виконання виконавчого документа. За своїм змістом основна винагорода як і виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до повного або часткового виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Варава Р.С. здійснивши виконання наказу № 905/2785/15 господарського суду Донецької області в частині стягнення заборгованості в сумі 2568813,99 гривень отримав основну винагороду у розмірі 256881,40 гривень, у зв`язку з чим, стягнення з боржника іншої частини основної винагороди без фактичного виконання рішення суду є передчасним та буде вважатися подвійним стягненням.

Таким чином, суд зазначає, що у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варави Р.С. не було підстав для стягнення з боржника основної винагороди в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII та підлягає скасуванню.

Дана правова позиція узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 11 березня 2020 року у справі 2540/3203/18.

Згідно ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стосовно позовних вимог в частині визнання неправомірними дій щодо направлення на примусове виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди, суд зазначає наступне.

Так, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, за вимогами ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже, враховуючи те, що вчинення державним виконавцем дій з метою виконання виконавчих документів є його безпосереднім обов`язком, який закріплений на законодавчому рівні, прийняття постанов державним виконавцем у процесі примусового виконання рішень належить до безпосередніх повноважень останнього в тому числі щодо стягнення з боржника основної винагороди, а позивачем не зазначено в чому саме полягають протиправні дії державного виконавця та не вказано суть порушень державного виконавця у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, правові наслідки для учасників виконавчого провадження тягнуть за собою саме прийняті державним виконавцем постанови.

Тому позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій щодо направлення на примусове виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не наведено обставин вчинення вказаною посадовою особою неправомірних дії, а порушені права в повній мірі відновлені шляхом скасування оскаржуваної постанови.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

За вимогами ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 84306, Донецька область, м. Краматорськ, ПАТ «Енергомашспецсталь», ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича (місцезнаходження згідно даних з Єдиного реєстру приватних виконавців України: 04119, м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, буд. 9А, оф. 1, номер посвідчення 0072, РНОКПП НОМЕР_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович (місцезнаходження згідно даних з Єдиного реєстру приватних виконавців України: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, оф. 26, номер посвідчення 0086, РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання неправомірними дій та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варави Романа Сергійовича від 19 грудня 2018 року винесеної в рамках виконавчого провадження № 57950385 щодо стягнення з публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» основної винагороди приватного виконавця в розмірі 3940078,29 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича (РНОКПП ) на користь публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» () судові витрати з судового збору у розмірі 19210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) гривень 00 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 16 квітня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальні строки щодо апеляційного оскарження визначені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк дії карантину.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.Б. Голубова