Справа № 420/1184/20
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1184/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Юхтенко Л.Р., розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ) (м. Одеса) (, місцезнаходження: 65059, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 7) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання виплатити грошову компенсацію за недоотримане речове майно у розмірі 24 986, 42 грн., -

ВСТАНОВИВ:

До суду 13 лютого 2020 року надійшов позов ОСОБА_1 до Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ) (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною щодо невиплати грошової компенсації за недоотримане речове майно в сумі 24 986, 42 грн. та зобов`язання виплатити грошову компенсацію за недоотримане речове майно у розмірі 24 986, 42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом від 31 липня 2019 року №168 позивача звільнено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ) за станом здоров`я.

При звільненні зі служби відповідачем не виплачено позивачу грошової компенсації за недоотримане речове майно на суму 24986,42 грн., що підтверджено відсутністю у наказі від 31.07.2019 року № 168 відповідних записів про виплату такої грошової компенсації.

Враховуючи те, що відповідачем до теперішнього часу не сплачено позивачу грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою від 18 лютого 2020 року цю позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначено перше судове засідання на 12 березня 2020 року.

До суду 11 березня 2020 року (вхід. №11284/20) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення заперечував, зазначивши, що 23.10.2019 року до територіального управління надійшло розпорядження Головного управління Національної гвардії України № 27/27/3-7676 про перерахунок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно з урахуванням наказів, які втратили чинність. На виконання цього розпорядження, позивачу було проведено перерахунок та видано довідку від 22.11.2019 року № 54, відповідно до якої вартість речового майна, що належить видачі позивачу складала 20894, 35 грн. Після надходження асигнувань, відповідно до платіжного доручення №520 від 03.03.2020 року на рахунок позивача перераховані кошти у розмірі 20580,93 грн. як компенсація за недоотримане речове майно. Також відповідач зазначив, що ним був нарахований податок з доходів фізичних осіб в сумі 3760,98 грн., який відповідно до законодавства був компенсований позивачу, та військовий збір у розмірі 313,42 грн., відповідно податок ДФО в сумі 3760,98 грн. та військовий збір у розмірі 313,42 грн. були перераховані до Державного бюджету України, що підтверджується платіжними дорученнями №518 та №519 від 03.03.2020 року. Водночас позивач просить зобов`язати виплатити грошову компенсацію разом з податками, що, на думку відповідача, не відповідає нормам бюджетного законодавства.

У зв`язку з викладеним, оскільки відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення, відповідач у відзиві на позовну заяву просив закрити провадження у справі.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання 12 березня 2020 року відкладено розгляд справи на 08 квітня 2020 року у зв`язку з тим, що не закінчився строк на підготовку відповіді на відзив.

До суду 26 березня 2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наполягав на задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що сплачена сума 20580,93 грн. (платіжне доручення № 520) не відповідає розрахунку, який був наданий відповідачем; надане відповідачем платіжне доручення щодо сплати ним податку на доходи фізичних осіб не може слугувати доказом того, що відповідач компенсував позивачу стягнутий з нього цей податок. Тому, позивач вважає, що відповідач не розрахувався з ним у повному обсязі за неотримане речове майно. Також позивач вважає безпідставним посилання відповідача на проведений перерахунок грошової компенсації за неотримане речове майно, він вважає, що йому має бути виплачена грошова компенсація по довідці № 23, яка вже була видана йому відповідачем.

До суду не надійшло від відповідача заперечення на відповідь на відзив.

На відкрите судове засідання, призначене на 08 квітня 2020 року позивач не з`явився, до суду 02 березня 2020 року надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідач на відкрите судове засідання також не з`явився, повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить розписка, про причини нез`явлення суд не повідомив.

В Україні на час розгляду та вирішення справи встановлений карантин до 24 квітня 2020 року та Радою суддів України листом від 16 березня 2020 року № 9рс-186/20 рекомендовано по можливості проводити судові засідання за відсутністю сторін та в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З цих підстав, суд постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 08 квітня 2020 року, про продовження розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_3 (а.с.4).

Позивач є ветераном війни, учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 (а.с.6).

Відповідно до наказу начальника Південного територіального управління Національної гвардії України (по стройовій частині) №168 від 31.07.2019 року, припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та підполковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.8).

Згідно з довідки Південного територіального управління Національної гвардії України від 26.09.2019 року вих. №507, підполковник ОСОБА_1 в період з 21.03.2009 року по 31.07.2019 року проходив військову службу у внутрішніх військах МВС України та Національній гвардії України (а.с.7).

У позовній заяві позивач зазначив, що під час перебування на службі він подав рапорт на ім`я начальника Південного територіального управління Національної гвардії України щодо виплати йому вартості недоотриманого за час проходження військової служби речового майна, який був задоволений та складено і видано позивачу довідку № 23 про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 від 31.07.2019 року на суму 24986, 42 грн., з урахуванням податку доходів фізичних осіб, без урахування податку сума компенсації становить 21 174,93 грн. (а.с. 9).

Листом від 23.12.2019 року на адвокатський запит повідомлено позивача про те, що нарахування вартості недоотриманого майна було проведено у повному обсязі за період військової служби з березня 2009 року до липня 2019 року відповідно до норм забезпечення за встановленими цінами. Окремі найменування речового майна військовими частинами оперативно-територіального об`єднання не закупались та централізовано від Головного управління Національної гвардії України не отримувались, ціни на речове майно не встановлювались. До листа додано копію довідки про вартість речового майна від 31.07.2019 року; копія арматурної картки, довідка про речове майно, що не було видано під час проходження військової служби та не зазначено у довідці № 23 (а.с.11, 12).

З відзиву на позовну заяву вбачається, що 23.10.2019 року до територіального управління надійшло розпорядження Головного управління Національної гвардії України № 27/27/3-7676, в якому було вказано, що при нарахуванні компенсації за недотримане речове майно включаються предмети речового майна, які були передбачені наказами, які втратили чинність та ціни, на які Головним управлінням Національної гвардії до військових частин не доводились, та з вимогою проведення перерахунку грошової компенсації вартості за неотримане речове майно з урахуванням вищевказаних недоліків (а.с. 37).

На виконання цього розпорядження, позивачу було проведено перерахунок та видано довідку від 22.11.2019 року № 54, відповідно до якої вартість речового майна, що належить видачі позивачу складала 20894, 35 грн., без урахування податку доходів фізичних осіб (а.с. 36).

Також суд встановив, що наказом начальника Південного територіального управління Національної гвардії України від 28.02.2020 року № 87 «Про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно», наказано ОСОБА_1 перерахувати грошову компенсацію за не отримане речове майно у сумі 20894, 35 грн. (а.с. 35).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до платіжного доручення №520 від 03.03.2020 року на рахунок позивача перераховані кошти у розмірі 20580,93 грн. як компенсація за не отримане речове майно (а.с. 33).

Також відповідачем перераховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 3760,98 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 519 від 03.03.2020 року (а.с. 33), та сплачений військовий збір у розмірі 313,42 грн. (а.с. 34).

Проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та встановлені судом факти та обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково, виходячи з такого.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначаються Законом України № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України № 2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ст. 9-1 Закону України №2011-ХІІ, продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Крім цього постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 р. затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178), який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Згідно з пунктами 3-5 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Отже, відповідно до вищенаведених норм матеріального права, законодавством передбачено отримання військовослужбовцями компенсації вартості за неотримане речове майно та обов`язок відповідача здійснити повний розрахунок за всіма видами грошового забезпечення (в тому числі і матеріального) в день звільнення, за умови надання військовослужбовцем рапорту та на підставі наказу, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна.

У позові позивач зазначив, що ним був поданий відповідний рапорт, який був задоволений та йому видано довідку про вартість речового майна, що належить видачі.

Позивач звернувся до суду із позовом, оскільки відповідачем не був виконаний обов`язок щодо виплати грошової компенсації у розмірі, зазначеному у довідці.

Однак, суд встановив, що 28.02.2020 року начальником Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України видано наказ №87 «Про виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно», відповідно до якого наказано перерахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 20894, 35 грн. Розмір грошової компенсації розрахований на підставі довідки від 22.11.2019 року № 54 про вартість речового майна.

Матеріалами справи підтверджено, що платіжними дорученнями №520 від 03.03.2020 року на рахунок позивача перераховані кошти у розмірі 20580,93 грн., що не заперечується позивачем.

Між тим, зі змісту відповіді на відзив вбачається, що позивач наполягає на задоволенні своїх позовних вимог, оскільки сплачена сума 20580,93 грн. (платіжне доручення № 520) не відповідає розрахунку, який був наданий відповідачем; надане відповідачем платіжне доручення щодо сплати ним податку на доходи фізичних осіб не може слугувати доказом того, що відповідач компенсував позивачу стягнутий з нього цей податок. Тому, позивач вважає, що відповідач не розрахувався з ним у повному обсязі за неотримане речове майно. Також позивач вважає безпідставним посилання відповідача на проведений перерахунок грошової компенсації за неотримане речове майно, він вважає, що йому має бути виплачена грошова компенсація по довідці № 23, яка вже була видана йому відповідачем.

Оцінюючи наведені доводи позивача у сукупності з наявними доказами у справі та із застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку, що ці доводи є обґрунтованими, з огляду на таке.

Як було зазначено вище, відповідно до п. 4 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Згідно з п. 5 цього Порядку, довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Матеріалами справи підтверджено, що під час перебування на службі позивач подав рапорт на ім`я начальника Південного територіального управління Національної гвардії України щодо виплати йому вартості недоотриманого за час проходження військової служби речового майна, який був задоволений та йому видано довідку № 23 про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 від 31.07.2019 року на суму 24986, 42 грн., з урахуванням податку доходів фізичних осіб, без урахування податку сума компенсації становить 21 174,93 грн. (а.с. 9).

В той же час, на виконання розпорядження Головного управління Національної гвардії України № 27/27/3-7676 від 23.10.2019 року, позивачу був здійснений перерахунок та видана нова довідка від 22.11.2019 року № 54, відповідно до якої вартість речового майна, що належить видачі позивачу складала 20894, 35 грн., без урахування податку доходів фізичних осіб (а.с. 36), яка й була виплачена позивачу.

Враховуючи, що відповідачем вже була видана довідка про вартість речового майна, що належить виплаті та розпорядження Головного управління Національної гвардії України № 27/27/3-7676 від 23.10.2019 року надійшло після видачі даної довідки, суд доходить висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для видачі нової довідки позивачу та здійснення йому виплати грошової компенсації за неотримане речове майно на підставі нової довідки.

Враховуючи вищевикладені встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про визнання бездіяльності протиправною щодо невиплати грошової компенсації за недотримане речове майно в сумі 24 986, 42 грн. належать задоволенню шляхом визнання бездіяльності протиправною щодо невиплати грошової компенсації за не отримане речове майно на підставі довідки № 23 про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 від 31.07.2019 року.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності відповідача у невиплати грошової компенсації за не отримане речове майно позивачу на підставі довідки № 23 про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 від 31.07.2019 року, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача про зобов`язання виплатити грошову компенсацію за недоотримане речове майно підставі довідки № 23 про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 від 31.07.2019 року.

Однак, з огляду на те, що позивачу вже виплачено суму 20580, 93 грн., суд доходить висновку, що вказані позовні вимоги належать задоволенню частково шляхом зобов`язання відповідача виплатити позивачу частину недоплаченої грошової компенсації за не отримане речове майно на підставі довідки № 23 про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 від 31.07.2019 року в сумі 280, 58 грн., з утриманням відповідних податків.

В решті позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачу вже виплачена сума 20580, 93 грн. в якості грошової компенсації не отримане речове майно.

У свою чергу, суд відхиляє доводи позивача стосовно того, що надане відповідачем платіжне доручення щодо сплати ним податку на доходи фізичних осіб не може слугувати доказом того, що відповідач компенсував позивачу стягнутий з нього цей податок, з таких підстав.

Відповідно до п. 168.5. ст. 168 Податкового кодексу України, суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Згідно з п.п. 4,5 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Згідно з п. 6 цього Порядку, територіальні органи Державного казначейства та установи банків провадять за платіжними документами видачу податковим агентам готівки для здійснення одночасно виплати грошового забезпечення та грошової компенсації із сплатою (перерахуванням) в установленому порядку податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Таким чином, законодавством передбачений алгоритм дій щодо виплати щомісячної грошової компенсації податку з доходів фізичних осіб, дотримання якого не заперечується відповідачем.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідачем здійснено виплату грошової компенсації за неотримане речове майно позивачу частково, суд вважає, що позовні вимоги належать задоволенню частково.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив закрити провадження у справі відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

У зв`язку з тим, що позивач не згоден із сумою проведеної з ним грошової компенсації за не отримане речове майно, суд вважає, що відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів, оцінюючи кожний окремо та в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, доходить висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору та відсутні докази понесення позивачем інших судових витрат, жодні витрати не належать стягненню з відповідача. Також у зв`язку з відсутністю у відповідача витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, жодні витрати не належать компенсації за рахунок коштів, передбаченим Державним бюджетом.

Керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ) (м. Одеса) (, місцезнаходження: 65059, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 7) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання виплатити грошову компенсацію за недоотримане речове майно у розмірі 24 986, 42 грн,- задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ) (м. Одеса) (, місцезнаходження: 65059, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 7) щодо невиплати ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) грошової компенсації за не отримане речове майно на підставі довідки № 23 про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 від 31.07.2019 року.

Зобов`язати Південне Одеське територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ) (м. Одеса) (, місцезнаходження: 65059, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 7) виплатити ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) частину недоплаченої грошової компенсації за не отримане речове майно на підставі довідки № 23 про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 від 31.07.2019 року в сумі 280, 58 грн. (двісті вісімдесят гривень 58 копійок), з утриманням відповідних податків.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.15.5 п. 15 ч.1 Перехідних положень КАС України та п.3 розділу УІ «Прикінцеві положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.