Справа № 826/17603/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2020 року м. Київ № 826/17603/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема

Володимировича (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, 3, офіс 174)
про визнання протиправними дій, скасування постанови від 13 серпня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича в частині накладення арешту на рахунок № НОМЕР_1 (зарплатна картка для виплат заробітної плати з військової частини) та №898750 (на який надходить соціальна допомога), відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» та № НОМЕР_2 , відкритий у АТ «Державний ощадний банк України» є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича про арешт коштів боржника від 13 серпня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що накладення арешту на рахунок, кошти на якому є заробітною платою та соціальною допомогою, є порушенням конституційних прав на соціальний захист, що позбавляє позивача можливості користуватися наявними на рахунку коштами та унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач у визначений судом строк не надав до суду відзиву на адміністративний позов.

З огляду на викладене вище та відсутність клопотань про розгляд справи у судовому засіданні, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пишним Андрієм Володимировичем 13 серпня 2018 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №56993603 щодо примусового виконання виконавчого напису №24405, виданого 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суми боргу в розмірі 166 492,83 дол. США.

13 серпня 2018 року приватним виконавцем прийнято також постанову про арешт коштів, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку: ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (МФО 334851); ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» (МФО 305299); ПАТ «Укргазбанк» (МФО 320478); ПАТ «ОПТ Банк» (МФО 300528); ПАТ «Укрсиббанк» (МФО 351005); ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (МФО 300335); ПАТ «Укрсоббанк» (МФО 300023); ПАТ «Універсал Банк» (МФО 322001); ПАТ «Прокредит Банк» (МФО 320984); ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (МФО 3000012); ПАТ «Державний ощадний банк України» (МФО 300465); ПАТ «Альфа-Банк» (МФО 305749); ПАТ «Банк Кредит Дніпро» (МФО 305749); ПАТ «Креді Агріколь Банк» (МФО 300614); АТ «Сбербанк» (МФО 320627); ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (МФО 322313); ПАТ «Ідея Банк» (МФО 336310) та всіх інших відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 4 988 791,14 грн.

Незгода позивача із постановою про накладення арешту на грошові кошти та дії щодо його накладення зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Вимогами частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Тобто, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом №1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За приписами статті 48 Закону №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

В частині посилання позивача на вимоги статті 52 Закону №1404-VIII суд зазначає, що вимогами вказаної статті врегульовано особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи підприємця, однак позивач як боржник у виконавчому провадженні №56993603 не є ні юридичною особою, ні фізичною-особою підприємцем.

Крім того, відповідно до пункту 7 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Вимогами статті 10 Закону №1404-VIII передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що на державного виконавця покладено обов`язок щодо вжиття передбачених Законом №1404-VIII заходів примусового виконання рішень з метою ефективного і своєчасного їх виконання, зокрема, і надано можливість накладення арешту на кошти боржника шляхом прийняття відповідної постанови.

Тобто, суд зазначає, що норми чинного законодавства надають приватному виконавцю право накладати арешт на кошти боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відтак, оскаржувані дії та постанова про накладення арешту на кошти боржника від 13 серпня 2018 року є такими, що відповідають критеріям правомірності, визначеними частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

На думку суду, стягнення на заробітну плату позивача здійснюється відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 25 вересня 2018 року, яка не є предметом оскарження в межах даного адміністративного спору.

При цьому, суд зазначає, що умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника визначені статтею 68 Закону №1404-VIII.

Так, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно статей 69, 70 Закону №1404-VIII підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

У разі припинення перерахування коштів стягувачу підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці не пізніш як у триденний строк повідомляють виконавцю про причину припинення виплат та зазначають нове місце роботи, проживання чи навчання боржника, якщо воно відоме.

Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Аналіз наведених норм чинного законодавства та фактичних обставин свідчить, що розмір та періодичність відрахувань, визначена оскаржуваною постановою узгоджується з положеннями статей 69-70 Закону №1404-VIII.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 73 Закону №1404-VIII стягнення не може бути звернено на такі виплати:

1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника;

2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням;

3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних;

4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю;

5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами;

6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини;

7) допомогу при усиновленні дитини;

8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування;

9) допомогу на дітей одиноким матерям;

10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом;

11) допомогу на лікування;

12) допомогу на поховання;

13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення;

14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Згідно частини 2 статті 73 Закону №1404-VIII стягнення не здійснюється також із сум:

1) неоподатковуваного розміру матеріальної допомоги;

2) грошової компенсації за видане обмундирування і натуральне постачання;

3) вихідної допомоги в разі звільнення (виходу у відставку) з військової служби, служби в поліції та Державної кримінально-виконавчої служби України, а також грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та в інших випадках, передбачених законом;

4) одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві;

5) грошової допомоги, пов`язаної з безоплатним забезпеченням протезування (ортезування) учасника антитерористичної операції, учасника здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, які втратили функціональні можливості кінцівок, благодійної допомоги, отриманої зазначеними особами, незалежно від її розміру та джерела походження.

Здійснивши системний аналіз вищезазначених норм, суд приходить до висновку, що у приватного виконавця не було заборони, щодо накладення арешту саме рахунки № НОМЕР_1 (зарплатна картка для виплат заробітної плати з військової частини) та №898750 (на який надходить соціальна допомога), відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» та № НОМЕР_2 , відкритий у АТ «Державний ощадний банк України».

При цьому, суд зазначає, що приватний виконавець не проводив стягнення, а лише наклав арешт на кошти боржника.

З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що оскаржувані дії та постанова є такими, що вчинені та прийняті в межах повноважень та у спосіб визначений Законом України «Про виконавче провадження». Також, на думку суду, саме постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 25 вересня 2018 року є такою, що порушує права та інтереси позивача, однак остання не є предметом оскарження в межах даного адміністративного спору.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог частини 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вимогами частини 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук