Справа № 580/3459/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2020-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3459/19 Суддя (судді) першої інстанції: В.В. Гаращенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Оксененка О.М., Мельничука В.П., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Управління Служби безпеки України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність управління Служби безпеки України в Черкаській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 56 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.12.2018 р.

- зобов`язати управління Служби безпеки України в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 56 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.12.2018 р.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів з ним усіх розрахунків.

09 грудня 2019 року позивачем подано відповідь на відзив, в якому зокрема заявник просив витрати на правничу допомогу покласти на відповідача.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність управління Служби безпеки України в Черкаській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 56 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Зобов`язано управління Служби безпеки України в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 56 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

У стягненні з відповідача судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, скаржник зазначає, що додаткова відпустка не відноситься до категорії щорічних відпусток, тому вона не надається у наступному році у разі невикористання її в минулому році, зокрема, і у випадку закінчення дії особливого періоду, та не підлягає компенсації у випадку її невикористання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про законність та обґрунтованість судового рішення.

Крім того, позивачем було подано апеляційну скаргу, в якій останній посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати з надання правничої допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про необґрунтованість апеляційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу в управлінні Служби безпеки України в Черкаській області з 26.02.2002 р. до 29.12.2018 р. включно.

Наказом голови Служби безпеки України від 12.10.2018 р. №1327-ОС полковника запасу Служби безпеки України ОСОБА_1 звільнено з військової служби за станом здоров`я з подальшим виключенням зі списків особового складу з 29.12.2018 р. (наказ УСБУ в Черкаській області від 14.12.2018 № 130-ОС).

Під час проходження військові служби 28.05.2015 р. позивач отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 28.05.2018 р. видане Службою безпеки України та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Натомість, при звільненні з військової служби, позивачу не було виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 рік.

12.09.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 рік.

Листом від 19.09.2019 р. №16/Б-371/14 відповідач повідомив позивача про про відсутність підстав для виплати зазначеної компенсації.

Вважаючи, що відповідачем протиправно не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки з 2015 року по 2018 рік, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до пункту 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Згідно пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (надалі за текстом - Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пунктів 17 та 18 статті 10-1 Закону №2011-XII, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Пунктом 19 статті 10-1 Закону №2011-XII визначено, що надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Отже, в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі, додаткової соціальної відпуски. Проте, вказаним Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

З огляду на зазначене, на час прийняття наказу про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків, зокрема, щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік.

Правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом в постанові від 21.08.2019 у справі № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19).

Щодо доводів відповідача, що на спірні правовідносини не поширюються норми законодавства щодо грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про Службу безпеки України" від 25.03.1992 №2229-XII умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками - військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством. Військовослужбовці Служби безпеки України приймають Військову присягу на вірність народу України.

Частинами 2, 3 ст. 27 Закону України "Про Службу безпеки України" визначено, що військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Право на пільги зберігається за військовослужбовцями Служби безпеки України, яких звільнено зі служби за віком, через хворобу або за вислугою років.

Виходячи з аналізу вказаних норм, військовослужбовці Служби безпеки України мають право на пільги встановлені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в тому числі на компенсацію невикористаних днів додаткової відпустки.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано до суду першої інстанції копію договору про надання правової допомоги від 02.09.2019 р., укладеного між позивачем та адвокатом Скіць С.М.

Згідно з наданою позивачем копією акту наданих послуг від 09.12.2019 до вказаного договору вартість послуг адвоката складає 12612 грн. Також, надана квитанція до прибуткового касового ордеру №09/12 від 09.12.2019 про сплату позивачем адвокату 12612 грн.

Отже, дослідивши та надаючи оцінку вказаним доказам колегія суддів доходить висновку, що витрати у розмірі 12612 грн. підтверджуються належним та допустимими доказами у справі.

В свою чергу, відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції виходив з обов`язковості ведення адвокатом Книги обліку доходів та витрат, які ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

Проте, колегія суддів вважає даний висновок суду першої інстанції помилковим, оскільки предметом спірних правовідносин є фактичне понесення витрат на правову допомогу та їх відшкодування відповідною стороною у справі. Облік отриманих доходів адвокатом та в подальшому його оподаткування не є предметом спору.

Правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом в постанові від 01 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17.

З огляду на викладене ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалення в цій частині нового судове рішення про задоволення вимоги.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Черкаській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Служби безпеки України в Черкаській області (, м. Черкаси, вул. Гоголя, 240) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 12 612 гривень.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя О.М.Оксененко

Суддя В.П.Мельничук