Справа № 520/1829/2020
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

15 квітня 2020 р. справа № 520/1829/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях (майдан Театральний, буд. 1, м. Харків, 61057, ) про стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях, у якому просить суд:

- стягнути з регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях (61057, м. Харків, Театральний майдан, 1, ) на мою користь заробітну плату в якості середнього заробітку з 01.12.2016 року по 31.01.2020 року за 789 (сімсот вісімдесят дев`ять) робочих днів затримки розрахунку при звільненні у сумі 179 844 грн. 66 коп.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішення Харківського окружного адміністративного від 02.12.2019 у адміністративній справі № 520/10125/19 за позовом ОСОБА_1 до РВ ФДМУ по Харківській області про стягнення заробітної плати адміністративний позов задоволено та постановлено до стягнення з РВ ФДМУ по Харківській області на користь позивача заробітну плату у вигляді компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з квітня 2016 року по листопад 2016 року включно, оскільки фактична виплата заробітної плати за березень 2016 року відбулася 30.11.2016. Листом РВ ФДМУ по Харківській, Донецькій та Луганській областях від 31.01.2020 № 20-02-00728 позивача повідомлено про перерахування належних йому коштів з заробітної плати як правонаступника РВ ФДМУ по Харківській області.

На думку позивача, при позначенні звільнення його з роботи у відповідача датою 08.09.2016 року згідно вказаного рішення Харківського окружного адміністративного від 02.12.2019 року у адміністративній справі № 520/10125/19 встановлено затримку розрахунку при звільненні на 59 (п`ятдесят дев`ять) робочих днів, починаючи з 09.09.2016 по 30.11.2016 року і станом на сьогоднішній день Харківським окружним адміністративним судом здійснюється судове провадження у адміністративній справі № 520/14210/19 за позовом ОСОБА_1 до РВ ФДМУ по Харківській, Донецькій та Луганській областях про стягнення заробітної плати в якості середнього заробітку з 09.09.2016 року по 30.11.2016 року за 59 (п`ятдесят дев`ять) днів затримки розрахунку при звільненні згідно ст. 117 КЗпП України.

Зважаючи на виплату, на думку позивача, заробітної плати 31.01.2020, позивач вважає за можливе звернутись з новим позовом до РВ ФДМУ по Харківській. Донецькій та Луганській областях про стягнення заробітної плати в якості середнього заробітку з 01.12.2016 року по 31.01.2020 року, тобто в межах наступного після заявленого до стягнення строку з 09.09.2016 року по 30.11.2016 року, за 789 (сімсот вісімдесят дев`ять) днів затримки розрахунку при звільненні згідно ст. 117 КЗпП України.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому він просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що предметом розгляду справи №520/10125/19, на обставинах якої ґрунтується означений позов, було вирішення питання стягнення компенсації, розрахованої на підставі положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за здійснення несвоєчасної виплати частини заробітної плати за березень 2016 року. Відповідач вважає, що обов`язок сплати сум коштів, які були стягнуті з Регіонального відділення на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 у справі №520/10125/19 на момент проведення розрахунку з позивачем при звільненні не існував, оскільки був встановлений згодом та мав компенсаторний характер.

У відповіді на відзив позивач вказує, що суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати відносяться до фонду додаткової заробітної плати, посилаючись на норми податкового законодавства. Також позивач зазначає, що через незадовільне ведення бухгалтерського обліку посадові особи РВ ФДМУ по Харківській області вимушені здійснити виплату перерахованої у березні 2016 року заробітної плати лише 30.11.2016 в порядку виконання припису ГУ Держпраці у Харківській області.

У запереченнях відповідач зазначає, що судами усіх інстанцій у справі №820/3870/17 встановлено відсутність порушення з боку Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області законодавства про виплату заробітної плати, зокрема в частині виплати належних позивачу коштів за березень 2016 року в розмір 409,01 грн лише 30.11.2016.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 4 ст.78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 у справі №5208/10125/19 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (майдан Театральний, буд. 1, м. Харків, 61057, код 23148337) про стягнення заробітної плати - задоволено.

Стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату у вигляді компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати за період з квітня 2016 року по листопад 2016 року включно.

Цим судовим рішенням встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем як державний службовець.

Листом від 09.12.2016 № 36-6824 Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області повідомило позивача про те, що у листопаді 2016 року ОСОБА_1 здійснено перерахунок заробітної плати за березень 2016 року.

Матеріалами справи підтверджено, що зарахування вказаних коштів з заробітної плати у сумі 409,01 грн на картковий рахунок АТ "УкрСиббанк" № НОМЕР_2 відбулося 30.11.2016.

У рішенні по справі №520/10125/19 суд дійшов висновку, що відповідачем допущено порушення встановленого строку виплати грошового забезпечення, тому у позивача є право на отримання компенсації втрати частини доходу за період з квітня 2016 року по листопад 2016 року включно.

Сторонами не заперечувалось, що на виконання вищевказаного рішення суду відповідачем листом від 31.01.2020 № 20-02-00728 на лист позивача від 28.01.2020 вх.20/00870 стосовно перерахування належних позивачу коштів з компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з квітня 2016 року по листопад 2016 року, які постановлені до стягнення на користь позивача рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 в адміністративній справі № 520/10125/19, повідомлено позивача про те, що кошти у межах суми стягнення за один місяць перераховані на персональну картку позивача в АТ КБ «Приватбанк» 31.01.2020.

Вважаючи зазначене перерахування коштів виплатою заробітної плати, позивач звернувся з позовом до РВ ФДМУ по Харківській. Донецькій та Луганській областях про стягнення заробітної плати в якості середнього заробітку з 01.12.2016 по 31.01.2020, тобто в межах наступного після заявленого до стягнення строку з 09.09.2016 року по 30.11.2016 року, за 789 (сімсот вісімдесят дев`ять) днів затримки розрахунку при звільненні згідно ст. 117 КЗпП України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує наступні приписи норм чинного законодавства.

Так, статтею 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Так, у провадженні Харківського окружного адміністративного суду перебувала справ № 520/14210/19, предметом розгляду якої були позовні вимоги про стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь позивача заробітну плату в якості середнього заробітку з 09.09.2016 року по 30.11.2016 року за 59 (п`ятдесят дев`ять) робочих днів затримки розрахунку при звільненні у сумі 13 448, 46 грн.

Провадження у справі закрито (ухвала від 28.02.2020, що залишена без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2020) з підстав того, що спір у справі №520/14210/19 та №820/1313/18 в частині стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь позивача заробітну плату в якості середнього заробітку з 09.09.2016 року по 30.11.2016 року за 59 (п`ятдесят дев`ять) робочих днів затримки розрахунку при звільненні є тотожнім, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зокрема, в позовній заяві ОСОБА_1 у справі №820/1313/18 зазначав, що відповідач в порушення вимог ст. ст. 116-117 КзпП України, виплатив належні йому до сплати кошти за березень 2016 року лише 30.11.2016, тому відповідач мав виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки.

У задоволенні позовних вимог позивачу у справі №820/1313/18 судами першої та апеляційної інстанції відмовлено з посиланням на відсутність підстав для настання відповідальності роботодавця за ст. ст. 116-117 КЗпП України у такій частині позовних вимог.

Суд зазначає, що у справі, що розглядається, судом не встановлено підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ст.117 КЗпП у зв`язку з виплатою позивачу грошових коштів 31.01.2020 з огляду на наступне.

Так, предметом розгляду справи №520/10125/19, на виконання судового рішення за якою відповідачем здійснено виплату коштів 31.01.2020, було стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати перерахунку заробітної плати за березень 2016 року за період з квітня 2016 року по листопад 2016 року включно.

Законодавець визначає правову природу компенсації частини доходів як належну особі суму коштів, що підлягає виплаті у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам та пов`язує компенсацію з настанням такого юридичного факту (події) як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Таким чином, позивачу 31.01.2020 виплачено суму компенсації за несвоєчасно отриманий ним дохід - перерахунок заробітної плати за березень 2016 року.

При цьому така компенсація нарахована колишнім роботодавцем на підставі рішення суду, має компенсаторний характер та не є видом доходу позивача а ні в розумінні вимог Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", ані належною до виплати сумою при звільненні позивача в розумінні ст.116 КЗпП, оскільки на момент звільнення позивача (вересень 2016 року) строк нарахування та виплати такої компенсації не настав та не міг настати (несвоєчасно отриманий дохід позивачу виплаченому листопаді 2016 року).

Вищевикладеним спростовуються посилання позивача на віднесення компенсації до заробітної плати позивача розумінні податкового законодавства, враховуючи правову природу спірних правовідносин, адже для цілей оподаткування такий вид виплат може бути об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

При цьому суд зазначає, що ст.1 Податкового кодексу України визначає, що цей кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, при цьому у вищевказаному нормативно-правовому акті відсутні застереження щодо здатності Податкового кодексу України регулювати правовідносини у сфері нарахування належних звільненому працівникові сум при звільненні.

Вищевказані висновки суду аналогічно стосуються і посилань позивача на Закон України "Про оплату праці" та Наказ Держкомстату України №5 від 13.01.2004.

Тобто, факт нарахування позивачу компенсації за несвоєчасно отриманий дохід на підставі судового рішення та в цілому виникнення права на отримання такої компенсації після звільнення свідчить про безпідставність позовних вимог про стягнення на користь позивача заробітної плати в якості середнього заробітку з 01.12.2016 по 31.01.2020 за 789 робочих днів затримки розрахунку при звільненні.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04, 10 лютого 2010 року) Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на таке суд вважає інші аргументи учасників справи, у тому числі посилання на обставини, встановлені судовими рішеннями, такими, що не вимагають детального аналізу, оскільки вони не спростовують висновків суду, зроблених у цій справі.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях (майдан Театральний, буд. 1, м. Харків, 61057, ) про стягнення заробітної плати - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Строк апеляційного оскарження рішення продовжується на строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 15 квітня 2020 року.

Суддя О.Г. Котеньов