Справа № 200/3026/20-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2020-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2020 р. Справа№200/3026/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого Олішевської В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позов ОСОБА_1

до відповідача: Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради

про: визнання протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, яка полягає у невиплаті допомоги після народження дитини та одинокої матері за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року, зобов`язання Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради виплатити заборгованість суми державної допомоги після народження дитина за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року у розмірі 7425 грн.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про визнання протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, яка полягає у невиплаті допомоги після народження дитини та одинокої матері за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року, зобов`язання Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради виплатити заборгованість суми державної допомоги після народження дитина за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року у розмірі 7425 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є внутрішньо переміщеною особою та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У зв`язку з проведенням на території м. Донецька антитерористичної операції переїхала до м. Костянтинівка та звернулась до відповідача з заявою про виплату допомоги при народженні дитини і допомоги одинокій матері на двох дітей. Позивач зазначає, що зазначені виплати отримувала до 01.02.2018 року, однак у зв`язку з не підтвердженням місця фактичного проживання зазначені виплати призупинені. Позивач вказує на те, що 12.07.2018 року вона звернулась до відповідача та просила поновити виплату допомоги при народженні та допомоги одиноким матерям, та з липня 2018 року відповідач поновив виплату грошової допомоги. Проте, відповідачем за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року не здійснено виплату заборгованості в сумі 7425 грн. Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості у суму 7425 грн. за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року, а також вказує на те, що такі дії порушують її Конституційні права на отримання соціальних гарантій держави.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Позивач у позовній заяві просив суд розглядати справу без її участі.

Відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву. Відповідно до якого останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що позивач перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Костянтинівської міської ради та отримує допомогу при народження дитини та допомогу одиноким матеріям. Відповідач зазначив, що згідно постанови КМУ № 335 від 25.04.2018 року «Про внесення змін до постанови КМУ від 08.06.2016 року № 365» суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку визначеного Кабінетом Міністрів, тобто заборгованість за минулий період. Отже, заборгованість по виплаті допомоги при народженні дитини позивачу за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року на загальну суму 7425 грн. буде виплачено після затвердження Кабінетом міністрів України порядку який визначить механізм призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 13 квітня 2020 року.

Разом з позовною заявою позивачем надано до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписами частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи встановлено, що позивач про підстави не виплати допомоги при народженні дитина за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року дізнався з листа Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 22.01.2020 року № Г-5-5.1-6.2.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить висновку, що позивач звернувся до суду з даним позовом у межах строку визначеного Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З огляду на те, що позивач просив суд розглядати справу без її участі, а представник відповідача у судове засідання не з`явився, суд приходить висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 3).

ОСОБА_5 була взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, у зв`язку зі зміною місця проживання, а саме: з АДРЕСА_1 області до АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідними довідкою управління соціального захисту населення від 26 травня 2017 року № (а.с. 4).

З матеріалів справи встановлено, що позивач є одинокою матір`ю та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 13,5 Сімейного кодексу України (а.с. 6).

З матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 народила доньку ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 23 січня 2013 року, виданим Червоногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського управління юстиції у Донецькій області (а.с. 5).

Позивач зазначив, що у зв`язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції позивач 10.10.2014 року звернувся до відповідача з заявою про виплату допомоги при народженні дитини на доньку ОСОБА_6 , а також допомоги на дітей одиноким матерям (а.с. 27-28).

Суд звертає увагу на те, що сторонами не заперечується факт призначення та виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 на доньку ОСОБА_4 .

Рішенням про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 31.10.2014 року встановлено, що ОСОБА_1 призначена допомога на дітей одиноким матерям (а.с. 26).

Розпорядженням Управлінням соціального захисту населення Костянтинівської міської ради припинено виплату ОСОБА_1 допомоги на дітей одиноким матерям та допомоги при народженні дитини з 01.11.2016 року (а.с. 25).

16.06.2017 року позивач звернулась до відповідача з заявою про поновлення виплати допомоги при народженні дитини (а.с. 24).

Розпорядженням Управлінням соціального захисту населення Костянтинівської міської ради припинено виплату ОСОБА_1 допомоги на дітей одиноким матерям та допомоги при народженні дитини з 01.02.2018 року (а.с. 23).

З відзиву відповідача встановлено, що 12.07.2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати допомоги при народженні дитини.

Рішенням Управлінням соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про призначення допомоги сім`ям з дітьми ОСОБА_1 призначено допомогу при народженні дитини ОСОБА_6 , з 01.02.2018 року по 31.01.2019 року (а.с. 22).

Розпорядженням Управлінням соціального захисту населення Костянтинівської міської ради припинено виплату ОСОБА_1 допомоги при народженні дитина з 01.02.2019 року, у зв`язку з закінченням строку виплати.

Позивач зазначає, що їй не була виплачена допомога при народженні дитини за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року, у зв`язку з чим позивач звернулась до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради та просила надати інформацію стосовно підстав не виплати допомоги за вказаний період.

Листом від 22.01.2020 року № Г-5-5.1-6.2 Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради повідомило позивача про те, що відповідно до п. 15 Порядку № 365 на підставі рішення комісії призначаються (відновлюються) соціальна допомога з місяця в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат. Які не виплачені за минулий період обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Отже, заборгованість по виплаті допомоги при народженні дитини за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року на загальну суму 7425 грн. буде виплачено після затвердження Кабінетом Міністрів України порядку, який визначить механізм призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (а.с. 10)

Не погодившись з діями відповідача щодо невиплати допомоги при народженні за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року у сумі 7425 грн., позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України від 28.06.1996 року № 254к/96-ВР, Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі по тексту - Закон № 2811), Законом України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ (далі по тексту Закон № 2402).

Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» відповідно до Конституції України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Так, згідно з частиною 1 статті 1 Закону громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 2 частиною 1 статті 3 Закону одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога при народженні дитини. Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина 1 статті 5, частина 1 статті 10 Закону), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону № 2811.

Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

За приписами статті 11 Закону № 2811, для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04 лютого 2009 року).

Як вбачається з матеріалів справи позивачу за період з 01.02.2018 року по 30.06.2019 року не була виплачена допомога при народженні дитини, оскільки відповідно до п. 15 Порядку № 365 від 08.06.2016 року така заборгованість буде виплачена на умовах окремого порядку визначеного Кабінетом Міністрів України.

Суд вважає зазначені відповідачем підстави для не виплати допомоги за спірний період протиправними, оскільки Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» не визначає таких підстав для не виплати допомоги.

Також, суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законами, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

Тому, не виплати позивачу допомоги за спірний період за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання допомоги при народженні дитини. При цьому право на отримання допомоги при народженні дитини є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що не виплата позивачу у період з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 2811-ХІI, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Окрім цього, суд звертає увагу суду на те, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. І даний адміністративний позов фактично заявлений в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Стосовно посилання відповідача на те, що згідно постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365» борг із соціальних виплат за минулий період не виплачується, суд до уваги не приймає з огляду на таке.

Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент Верховна Рада України, до повноважень якого належить прийняття законів.

У свою чергу, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційне поняття Закон України, на відміну від поняття законодавство України, не підлягає розширеному тлумаченню. За загальним правилом закон це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури парламентом та регулює найважливіші суспільні відносини. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін.

У свою чергу, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Отже, право особи на отримання допомоги при народження дитини та державної соціальної допомоги дітям з інвалідністю (у тому числі і за минулий час) як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України, а тому обмеження такого права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, і у сфері спірних правовідносин, врегульованих Законом 1058-IV, не можуть застосовуватись.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає безпідставним посилання відповідача на постанову КМУ № 365 від 08.06.2016 року, як на підставі невиплати допомоги при народженні дитини.

Також, відповідачем не наведено жодного порушення з боку позивача, яке б відповідно до чинного законодавства було б підставою для прийняття рішення про відмову в призначенні виплати допомоги.

Діючи поза законом, відповідач тим самим свавільно втрутився у право дитини на отримання соціальної допомоги, що призвело до його порушення, а тому вони підлягає захисту шляхом задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 .

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про визнання протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, яка полягає у невиплаті допомоги після народження дитини та одинокої матері за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року, зобов`язання Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради виплатити заборгованість суми державної допомоги після народження дитина за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року у розмірі 7425 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про визнання протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, яка полягає у невиплаті допомоги після народження дитини та одинокої матері за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року, зобов`язання Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради виплатити заборгованість суми державної допомоги після народження дитина за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року у розмірі 7425 грн. задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, яка полягає у невиплаті допомоги після народження дитини та одинокої матері за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (, адреса: вул. Громова, буд. 14, м. Костянтинівка, Донецька область, 85113) виплатити заборгованість суми державної допомоги після народження дитина за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року у розмірі 7425 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (, адреса: вул. Громова, буд. 14, м. Костянтинівка, Донецька область, 85113) на користь Державного бюджету України судовий збір за розгляд справи у суді в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 17 квітня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на оскарження рішення застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540 від 30.03.2020 року (який набрав чинності 02.04.2020 року).

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська