Справа № 320/921/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/921/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просив:

- визнати протиправним дії та скасувати рішення Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 18.12.2018 № 30818/10 щодо проведення перерахунку та виплаті позивачу пенсії та доплат до пенсії, відповідно до вимог ст. ст. 39, 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ, щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття, відповідно до ст. 1 Закону України «Про поліпшення матеріального становища учасника бойових дій та інвалідів війни», підвищення до пенсії, відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з врахуванням індексу інфляції за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 відповідно до заяви від 10.12.2018;

- зобов`язати Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести перерахунок та виплату позивачу пенсії, відповідно до вимог ст. 54 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ, в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ, в розмірі 75% від мінімальної пенсії за віком, щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття, відповідно до ст. 1 Закону України «Про поліпшення матеріального становища учасника бойових дій та інвалідів війни», в розмірі 50 грн., підвищення до пенсії, відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», № 3551-XII, в розмірі 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та доплати до пенсії відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ, з розрахунку однієї заробітної плати за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 відповідно до заяви від 10.12.2018 року, з врахуванням індексу інфляції та без обмеженням максимальним розміром.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним дії та скасовано рішення Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 18.12.2018 № 30818/10 щодо проведення перерахунку та виплаті ОСОБА_1 пенсії та доплат до пенсії відповідно до вимог ст. ст. 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ, щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття, відповідно до ст. 1 Закону України «Про поліпшення матеріального становища учасника бойових дій та інвалідів війни», підвищення до пенсії, відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 відповідно до заяви від 10.12.2018.

Зобов`язано Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, відповідно до вимог ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 75% від мінімальної пенсії за віком, щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття, відповідно до ст. 1 Закону України «Про поліпшення матеріального становища учасника бойових дій та інвалідів війни», в розмірі 50 грн., підвищення до пенсії, відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в розмірі 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та доплати до пенсії, відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з розрахунку однієї заробітної плати за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 відповідно до заяви від 10.12.2018, без обмеженням максимальним розміром.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Крім того, апелянт вказує на пропуск позивачем встановленого процесуальним законом строку на звернення до суду з вказаними позовними вимогами.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом з тим, право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено, передусім, необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Встановлення строків звернення до адміністративного суду, у системному зв`язку з принципом правової визначеності, слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (суб`єкта владних повноважень) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто, встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої, національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Разом з тим, вирішуючи даний спір по суті за визначений позивачем період, суд першої інстанції, поновлюючи строк на звернення до суду із вказаним позовом з підстав, що позивач дізнався про порушення своїх прав зі змісту листа пенсійного органу від 18.12.2018, а також неможливості застосування у даних правовідносинах обмежень строку на звернення до суду в контексті права на соціальний захист, не врахував такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено раніше, позивач звернувся до суду із даним позовом 13.02.2019. (а.с. 31)

Відповідно до положень ч. ч. 1-2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з приписами ч. ч. 3, 4 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З наведених норм слідує, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або необізнаність з наявними правами, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Як вже зазначалось, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами, законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій, а також досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, щоб після спливу значного проміжку часу, сторони не повертались до вже сталих правовідносин.

У свою чергу, слід врахувати, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Так, судом першої інстанції задоволено позовні вимоги за періоди з 01.01.2014 по 31.03.2014, при тому, що із заявою до пенсійного органу позивач звернувся наприкінці 2018 року, а до суду - в 2019 році.

Відтак, колегія суддів вважає, що позовні вимоги за вказаний період заявлені з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, визначеного ст. 122 КАС України, за відсутності поважних причин його пропуску та підстав для поновлення, адже, пенсійні виплати є постійними, виплачуються щомісячно. Тобто, про своє порушене право позивач дізнався або повинен був дізнатися після отримання неповних сум виплат, які здійснювалися згідно постанов Кабінету Міністрів України у менших розмірах, ніж визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Разом з тим, положення ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на які посилався позивач, виключають можливість їх застосування до спірних правовідносин, оскільки, даною нормою врегульовано питання виплати вже нарахованої, але не виплаченої пенсії, а тому, така не може бути застосованою до спірних правовідносин, адже, як було встановлено раніше, позивачу за відповідний період пенсія не нараховувалась у бажаному розмірі, а про її належний розмір, спір наразі в суді.

Урахування подання заяви в 2018 році про необхідність здійснення перерахунку за період, охоплений 2014 роком та отримання в 2019 році відповіді-відмови, на переконання колегії суддів, не може вказувати про те, що позивач дізнався про своє право лише у 2018 році, адже у такому б випадку, звернувшись на актуальну дату до суб`єкта владних повноважень зі зверненням про необхідність вчинити певні дії та отримавши рішення про відмову в задоволенні заяви, можливо штучно поновити строки звернення до суду та порушити питання правомірності дій відповідача за будь-який час, не охоплений часовими межами. У даному ж випадку, позовні вимоги стосуються нарахувань та виплати пенсії, після спливу майже 5 років, що є значним проміжком часу та не може давати підстави для поновлення строків на звернення до суду, за умови, що позивач реально не був позбавлений можливості звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позицію в подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 344/14522/17.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вказавши про неможливість застосування встановлених ч. 2 ст. 122 КАС України, строків на звернення до суду з позовними вимогами, що стосуються нарахування пенсійних виплат, та розглянувши спір по суті, неправильно застосував норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та залишення позову без розгляду. Інших підстав для визнання причин пропуску позивачем строку на звернення до суду поважними, позивачем не зазначено, а колегією суддів не встановлено.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Приписами п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, вказане вище свідчить про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про залишення позову без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачем строку на звернення до суду з позовом, встановленого приписами ст. 122 КАС України.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 240, 315, 319, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко