Справа № 240/1866/20
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
14 квітня 2020 року м. Житомир справа № 240/1866/20
категорія 112030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Капинос О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не зарахування до загального трудового стажу періоду навчання на підготовчому відділенні Львівського політехнічного інституту з 01.12.1977 по 31.08.1978 та періоду з грудня 2010 року по квітень 2011 року після звільнення з виборної посади в Баранівській районній раді;
зобов`язати відповідача зарахувати вказані періоди до мого загального трудового стажу і перерахувати з зарахуванням цього стажу розмір пенсії, з дня набуття права на неї.
В обґрунтування позову зазначив, що відповідачем протиправно при призначенні пенсії не зараховано період навчання на підготовчому відділенні Львівського політехнічного інституту з 01.12.1977 по 31.08.1978 та періоду з грудня 2010 року по квітень 2011 року після звільнення з виборної посади в Баранівській районній раді, що призвело до призначення пенсії у меншому розмірі.
Ухвалою від 02.03.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення учасників справи.
31.03.2020 відповідачем подано відзив на позов. В обґрунтування відзиву зазначено, що оскільки позивач навчався на підготовчому відділенні, зазначений період навчання не може бути зарахований. Згідно даних персоніфікованого обліку з 01.01.2004 відсутні відомості про страховий стаж, тому період роботи з грудня 2010 року по квітень 2011 року не може бути зарахований.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Позивач отримує пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування".
Листом від 28.102019 №В-4727 відповідач повідомив позивачу, що страховий стаж становить 39 років 9 місяців 21 день. До страхового стажу не зараховано період з грудня 2010 року по квітень 2011 року, оскільки в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про нараховані суми заробітної плати та сплачені страхові внески. Крім того, підстав для зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01 грудня 1977 року по 31 серпня 1978 року на підготовчому відділенні немає, оскільки особа, яка є слухачем підготовчого відділення вищого навчального закладу, не здобуває певних освітнього та освітньо- кваліфікаційного рівнів.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Стаття 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема у Законі України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).
Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "страховий стаж", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.
Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно даних трудової книжки, позивач з 01.12.1977 по 31.08.1978 навчався на підготовчому відділенні Львівського політехнічного інституту.
Також, трудовій книжці містяться записи про те, що за період з 17.11.2010 по 16.05.2011 позивачу виплачено середньомісячну зарплату, яку він одержував на виборній посаді відповідно до ст.33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад".
Відмовляючи у зарахуванні зазначених періодів з 01.12.1977 по 31.08.1978 та з грудня 2010 по квітень 2011, відповідач вказує на те, що законом не передбачене для зарахування до трудового стажу навчання на підготовчому відділені; з 01.01.2004 в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про нараховані суми заробітної плати та сплачені страхові внески.
Суд частково погоджується з доводами відповідача, з огляду на таке.
Що стосується періоду навчання позивача з 01.12.1977 по 31.08.1978 на підготовчому відділенні Львівського політехнічного інституту.
Згідно з пунктом "д" статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами.
Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Під час навчання позивача діяли норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 пункт 2.15 якої передбачав, що студентам, особам, які навчаються, аспірантам та клінічним ординаторам, що мають трудові книжки, учбовий заклад (науковий заклад) вносить запис про час навчання на денних відділеннях (в тому числі підготовчих) вищих і середніх спеціальних учбових закладах, в партійних школах і школах профруху. Підставою для таких записів є накази учбового закладу (науковий заклад) про зарахування або відрахування студента, особи, яка навчається, аспіранта, клінічного ординатора.
Статтею 45 Закону СРСР від 19.07.1973 р. "Про затвердження Основ законодавства Союзу PCP і союзних республік про народну освіту" було передбачено, що вища освіта здійснюється в університетах, інститутах, академіях, заводах - втузах та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до вищих навчальних закладів. Підготовка фахівців у вищих навчальних закладах здійснюється за денною, вечірньою та заочною формами навчання.
Статтею 53 Закону України "Про вищу освіту" передбачено, що студент (слухач) - особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого навчального закладу і навчається з метою здобуття певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів.
Згідно з Положенням про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 02.06.1993 № 161 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 листопада 1993 року за № 173, студенту, який захистив дипломний проект (роботу), склав державні екзамени відповідно до вимог освітньо-професійної програми підготовки, рішенням державної комісії присвоюється відповідно освітній рівень (кваліфікація) та видається державний документ про освіту (кваліфікацію).
Із змісту наведених норм видно, що навчанням у вищому навчальному закладі є період з дня зарахування особи до вищого навчального закладу на денну, вечірню або заочну форму навчання до дня її відрахування у зв`язку із завершенням навчання та отриманням відповідного документа про вищу освіту державного зразка.
Оскільки після навчання на підготовчих відділеннях (курсах) особа не здобуває певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів, до стажу роботи зараховується лише період з дня зарахування студентом першого курсу вищого навчального закладу до закінчення чи відрахування.
Отже, з викладеного слідує, що підготовчі курси (підготовчі відділення) при вищому навчальному закладі не є рівноцінними самим вищим навчальним закладам, перелік яких наведено в статті 25 Закону України "Про вищу освіту", а навчання на підготовчому відділенні (курсах) не є складовою навчання у вищому навчальному закладі, оскільки у випадку, якщо особа не вступить до останнього з будь-якої причини (відмова від вступу, нездача іспитів тощо), період навчання на підготовчих курсах (відділеннях) не можна вважати здобуттям вищої освіти.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.02.2020 у справі №456/2503/16.
Враховуючи, що позивач у спірний період навчався на підготовчому відділенні, відповідачем в даному випадку правомірно відмовлено у зарахуванні періоду навчання з 01.12.1977 по 31.08.1978.
Щодо періоду з грудня 2010 року по квітень 2011 року, відповідач вказує на відсутність у в системі персоніфікованого обліку даних щодо сплати страхових внесків, тому такий період не може бути зарахований.
Суд не погоджується з такими доводами, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2,4 ст.33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" від 11.07.2002 № 93-IV депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.
У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді.
Час роботи депутата у місцевій раді на постійній основі зараховується до загального і безперервного стажу роботи (служби) депутата, а також стажу роботи (служби) за тією спеціальністю, за якою він працював до обрання на виборну посаду в раді.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою цієї ж норми передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із ст. 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Верховний Суд у постанові від 23.03.2020 у справі №535/1031/16 зазначив, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Згідно даних трудової книжки, за період з 17.11.2010 по 16.05.2011 позивачу виплачено середньомісячну зарплату, яку він одержував на виборній посаді відповідно до ст.33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад".
Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії з 01.01.2004 не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії, оскільки, фактично, внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а тому період з грудня 2010 по квітень 2011 має бути відповідачем врахований, з огляду на що, суд визнає у цій частині дії протиправними.
Враховуючи встановлену судом протиправність не зарахування вказаного періоду до страхового стажу, суд, для повного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов"язати відповідача перерахувати розмір пенсії з урахуванням цього стажу, з дня її призначення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 240-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
Позов задовольнити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос