Справа № 360/1116/20
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1116/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чернявська Т.І., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом адвоката Садовнікової Анастасії Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерне товариство Банк Форвард, про визнання протиправною та скасування постанови від 06 грудня 2019 року ВП № 60806865 про відкриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду на розгляді перебуває справа за позовом адвоката Садовнікової Анастасії Олександрівни (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерне товариство Банк Форвард (далі третя особа), в якому представник позивача просить визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни від 06 грудня 2019 року ВП № 60806865 про відкриття виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Незнайка Євгена Вікторовича від 01 листопада 2019 року № 6528 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Банк Форвард заборгованості у розмірі 16279,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 03 березня 2020 року позивач дізналася, що за місцем її роботи, а саме до Біловодського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни надійшов лист від 26 лютого 2020 року (вхідний № 1925/18 від 03 березня 2020 року) та постанова від 26 лютого 2020 року ВП № 60806865 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Відповідно до цієї постанови на користь стягувача Акціонерного товариства Банк Форвард необхідно перерахувати суму боргу у розмірі 16279,81 грн та на користь приватного виконавця перерахувати суму 3627,99 грн (погашення виконавчих витрат та сплата винагороди виконавцю).

Про відкриття виконавчого провадження ВП № 60806865 позивач не знала, тому почала з`ясовувати звідки взялась така заборгованість і 05 березня 2020 року невідкладно звернулася до найближчого відділення Акціонерного товариства Банк Форвард в місті Харків. Однак там їй лише надали реквізити, на які необхідно сплатити заборгованість, і в усному порядку відповіли, що не можуть надати пояснення щодо суми боргу, оскільки на рахунки позивача накладено арешт в рамках виконавчого провадження.

У 2013 році позивач відкривала картковий рахунок з кредитним лімітом в Публічному акціонерному товаристві Банк Руский Стандарт, який на сьогоднішній день припинив свою діяльність, а Акціонерне товариство Банк Форвард є його правонаступником згідно з відомостями, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Але кредит позивач періодично сплачувала та якщо і залишалася якась частина непогашеного кредиту, то вона не могла складати таку суму, яка зазначена у виконавчих документах.

06 березня 2020 року позивач направила на адресу приватного виконавця Павелків Т.Л. рекомендованим листом із повідомленням про вручення заяву на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та надання копій відповідних документів.

Також у зв`язку з тим, що позивач з 2018 року разом зі своєю родиною фактично проживає в будинку своїх батьків за адресою: АДРЕСА_1 , а не за місцем реєстрації, вона звернулася до своєї свекрухи, яка саме проживає за місцем реєстрації позивача, і з`ясувала, що на адресу: АДРЕСА_2 , в кінці грудня 2019 року дійсно надходив лист від приватного виконавця Павелків Т.Л. з постановою про відкриття виконавчого провадження, але з невідомих причин вона забула вчасно повідомити позивача про це.

Представник позивача вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню оскаржувану постанову з огляду на таке.

Так, відповідно до частини першої статті 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України Про виконавче провадження.

За правилами частини другої статті 24 Закону України Про виконавче провадження приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

З постанов, винесених у виконавчому провадження ВП № 60806865, від 06 грудня 2019 року про відкриття виконавчого провадження та від 26 лютого 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника вбачається, що відповідачу була відома інформація щодо місця реєстрації проживання та місця роботи позивача, і це територіально Луганська область.

За даними ж Єдиного реєстру приватних виконавців України приватний виконавець ОСОБА_2 , номер посвідчення 0432, здійснює свою діяльність у виконавчому окрузі м. Київ.

Таким чином у відповідача як суб`єкта незалежної професійної діяльності, діяльність якої поширюється на м. Київ, відсутні правові підстави для прийняття до виконання виконавчого документу та відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з фізичної особи, яка проживає в Луганській області та немає у м. Києві ніякого майна.

Отже, відповідачем не дотримано вимоги статті 24 Закону України Про виконавче провадження та без достатніх на те правових підстав відкрито виконавче провадження ВП № 60806865 за виконавчим написом № 6528, виданим 01 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Євгеном Вікторовичем, не за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи або знаходження його майна, а в іншому виконавчому окрузі.

Таким чином, грубо порушуючи вищезазначені норми діючого законодавства України, відповідач порушує право позивача на мирне володіння належним їй майном, передбачене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки в рамках незаконно відкритого виконавчого провадження ВП № 60806865 відносно ОСОБА_1 відповідачем винесені постанови від 17 січня 2020 року про арешт коштів боржника та від 26 лютого 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

З урахуванням викладеного, представник позивача просить позовні вимоги задовольнити.

У додаткових письмових поясненнях від 13 квітня 2020 року б/н (арк. спр. 86-87) представник позивача зазначила, що відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. При цьому жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що «рахунок» боржника є майном в розумінні статті 190 Цивільного кодексу України, так само не передбачено й визначення місцезнаходження рахунка боржника за місцем знаходження будь-якого банку чи фінансової установи.

Статтею 179 Цивільного кодексу України встановлено, що річчю є предмет матеріального світу щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

З аналізу договору про надання та використання платіжної картки, укладеного між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Банк Руский Стандарт» 22 січня 2013 року за № 103537770, вбачається, що рахунок, на який посилається третя особа, був відкритий позивачу саме для кредитування відповідно до статті 1069 Цивільного кодексу України.

Статтею 1069 Цивільного кодексу України визначено, що якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Тому наявність будь-якої заборгованості на такому рахунку підтверджує відсутність грошових коштів позивача на цьому рахунку.

Також представник позивача звернула увагу суду на те, що третьою особою при поданні заяви про примусове виконання рішення відповідачу не зазначено та не надано доказів, які б підтверджували, що позивач дійсно має власні грошові кошти (майно) на зазначеному рахунку, а відповідачем при прийнятті виконавчого документа до виконання це перевірено не було.

Таким чином, резюмує представник позивача, наявність самого рахунку в банку за відсутності на ньому жодних коштів чи цінностей не породжує цивільні права та обов`язки. Сам рахунок без наявності на ньому коштів не може бути власністю громадянина, оскільки саме матеріальні цінності, майно, кошти можуть бути об`єктом стягнення, а не рахунок у банку, який є засобом, механізмом, способом безготівкового здійснення розрахунків, отримання готівки чи інший спосіб розпорядження коштами, що на ньому знаходяться за волевиявленням власника цих коштів.

Більш того, рахунок № НОМЕР_1 , вказаний в заяві третьої особи про примусове виконання рішення від 27 листопада 2019 року як майно боржника, є рахунком стягувача, на який мають надходити кошти для погашення кредитної заборгованості боржника, а не рахунком боржника, на якому акумулюються кошти вкладника, внаслідок чого такі кошти не можуть вважатися майном особи.

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяна Леонідівна адміністративний позов не визнала, про що 14 квітня 2020 року через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) за вхідним реєстраційним № 14850/2020 подала відзив на позовну заяву від 10 квітня 2020 року б/н, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити (арк. спр. 89-92).

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначила, що за приписами частини першої статті 19 Закону України Про виконавче провадження право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Частиною першою статті 24 Закону України Про виконавче провадження визначено, що право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Згідно з частиною другою статті 24 Закону України Про виконавче провадження приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Статтею 179 Цивільного кодексу України зазначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Дана позиція також підтверджується листом - роз`ясненням Міністерства юстиції України від 11 червня 2018 року № 23123/16620-33-18/20.5.1.

За приписами пункту 3.1 статті 3 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні визначено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Згідно з частинами 6.1, 6.2 статті 6 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб. Частинами 7.1, 7.1.4, 7.1.5 статті 7 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні визначено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Частиною четвертою статті 24 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України. Отже, відповідач робить висновок про те, що грошові кошти у формі записів на рахунках у банках є майном у розумінні статті 190 Цивільного кодексу України. Вищевказана позиція також висвітлена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10 вересня 2018 року по справі № 905/3542/15.

Стягувачем було надано заяву про примусове виконання рішення із зазначенням місця знаходження майна боржника (грошових коштів) - карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в Акціонерному товаристві «Банк Форвард», який розташований за адресою: м. АДРЕСА_3 вул АДРЕСА_4 Саксаганського АДРЕСА_5 буд. 105. Тобто, ОСОБА_1 є власником карткового рахунку № НОМЕР_1 та наявних на цьому рахунку грошових коштів, що підтверджується довідкою Акціонерного товариства «Банк Форвард».

Відповідно, в даному випадку порушення Закону України Про виконавче провадження відсутнє, оскільки майно боржника (грошові кошти) перебуває у м. Києві, а відповідно до статті 24 Закону України Про виконавче провадження приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Чинною редакцією Закону України Про виконавче провадження не передбачено проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку наявності грошових коштів або майна до відкриття виконавчого провадження. Виконавець відкриває виконавче провадження на підставі заяви стягувача, в якій стягувач має право зазначити будь-які відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місце знаходження тощо). Надання стягувачем доказів на підтвердження зазначеної в заяві інформації не вимагається.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 905/584/19.

Виходячи з наведеного, приватний виконавець має право приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах. Таким чином, оскільки до відповідача надійшов виконавчий документ, у якому зазначено, що місцезнаходження майна боржника у межах виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання.

З огляду на вищезазначене, приватний виконавець Павелків Тетяна Леонідівна просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство «Банк Форвард» правом подати письмові пояснення щодо позову не скористалось.

Ухвалою від 23 березня 2020 року позовну заяву адвоката Садовнікової Анастасії Олександрівни залишено без руху (арк. спр. 40-41).

Ухвалою від 06 квітня 2020 року відкрито провадження у справі; визнано причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновлено позивачу строк звернення до адміністративного суду; залучено до участі у справі Акціонерне товариство «Банк Форвард» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 14 квітня 2020 року о 15 год. 30 хв. із зазначенням, що справа розглядатиметься з урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, встановлених статтями 268-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (арк. спр. 58-61).

У судове засідання учасники справи не прибули, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином в порядку, визначеному статтею 268 КАС України (арк. спр. 62, 63, 64, 65, 83, 84, 85). Клопотанням від 13 квітня 2020 року б/н представник позивача просила розглянути справу за її та позивача відсутності (арк. спр. 88), відповідач та третя особа причини неявки у судове засідання суду не повідомили.

Частиною четвертою статті 287 КАС України визначено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець (частина третя статті 287 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (частина друга статті 268 КАС України).

Згідно з частиною третьою статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки учасники справи про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином і відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України, судом встановлено таке.

Позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_7 ) є боржником у виконавчому провадженні ВП № 60806865, яке перебуває на виконанні у приватного виконавця Павелків Тетяни ОСОБА_3 .

Акціонерне товариство «Банк Форвард» (ідентифікаційний код 34186061, місцезнаходження: 01032, м. Київ, Голосіївський район, вул. Саксаганського, буд. 105) є стягувачем у виконавчому провадженні ВП № 60806865, яке перебуває на виконанні у Приватного виконавця ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місцезнаходження: 02094, м. Київ, вулиця Юрія Поправки, буд. 6, офіс 15) є приватним виконавцем у виконавчому окрузі м. Києва, про що свідчать інформаційні довідки з Єдиного реєстру приватних виконавців України від 27 лютого 2020 року № 0227, від 12 березня 2020 року № 0312 та від 20 березня 2020 року № 0320 (арк. спр. 13, 32, 112 зв.-113).

Виконавчим написом від 01 листопада 2019 року за № 6528, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Євгеном Вікторовичем, звернено стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_8 , яка є боржником за кредитним договором від 22 січня 2013 року № 103537770, укладеним з Публічним акціонерним товариством Банк Руский Стандарт, правонаступником якого є Акціонерне товариство Банк Форвард (ідентифікаційний код 34186061, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105), у розмірі простроченої кредитної заборгованості за період з 24 жовтня 2017 року по 22 січня 2018 року в сумі 15429,81 грн та плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 850,00 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача - Акціонерного товариства Банк Форвард (арк. спр. 55 зв.-56, 73-74, 102-102 зв.).

Отримавши виконавчий напис нотаріуса від 01 листопада 2019 року за № 6528, Акціонерне товариство Банк Форвард звернулось до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни з заявою від 27 листопада 2019 року за № 1/1/1-1259/170, в якій просило: відкрити за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Євгеном Вікторовичем за № 6528 від 01 листопада 2019 року, про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів у розмірі 16279,81 грн; накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно (грошові кошти) боржника та на відкриті рахунки у банківських установах; у випадку встановлення доходу боржника, звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на його майно та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника та грошові суми, стягнуті з боржника, перераховувати за наступними реквізитами: отримувач АТ Банк Форвад, р/р НОМЕР_4 , МФО 380418, банк отримувача АТ Банк Форвад, , призначення платежу: погашення заборгованості за виконавчим написом № 6528 від 01 листопада 2019 року, боржник ОСОБА_1 (арк. спр. 53 зв.-54, 69-70, 93-94, 99 зв.-100).

В заяві від 27 листопада 2019 року за № 1/1/1-1259/170 про примусове виконання рішення та довідці без дати та без номеру Акціонерне товариство «Банк Форвард» зазначило про місцезнаходження майна боржника (грошових коштів) рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в Акціонерному товаристві «Банк Форвард», яке розташовано за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105 (арк. спр. 53 зв.-54, 69-70, 93-94, 95, 99 зв.-100, 100 зв.).

На підтвердження наявності у позивача рахунку, відкритого в Акціонерному товаристві «Банк Форвард», третьою особою надано копію заяви ОСОБА_1 від 22 січня 2013 року № 103537770, якою остання запропонувала Публічному акціонерному товариству Банк Руский Стандарт, правонаступником якого є Акціонерне товариство Банк Форвард, укласти з нею Договір про надання та використання платіжної картки (інформація про картку рахунок картки 5566) (арк. спр. 54 зв.-55, 71-72, 101).

На підставі заяви Акціонерного товариства «Банк Форвард» від 27 листопада 2019 року за № 1/1/1-1259/170 про примусове виконання рішення приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяною Леонідівною винесена постанова від 06 грудня 2019 року ВП № 60806865 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису від 01 листопада 2019 року за № 6528, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Євгеном Вікторовичем, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 16279,81 грн, про що свідчить Інформація про виконавче провадження ВП № 60806865 від 20 березня 2020 року та постанова про відкриття виконавчого провадження від 06 грудня 2019 року ВП № 60806865 (арк. спр. 9-10, 34-35, 36, 104 зв.-105).

Постановами від 17 січня 2020 року ВП № 60806865 про стягнення з боржника основної винагороди та арешт коштів боржника з ОСОБА_1 стягнуто основну винагороду у розмірі 1627,90 грн та накладено арешт на кошти ОСОБА_1 , відкриті у банківських установах, відповідно (арк. спр. 34-35, 37, 38, 107 зв.-108, 109).

Постановою від 26 лютого 2020 року ВП № 60806865 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника звернено стягнення на доходи ОСОБА_1 , що отримує дохід у Біловодському об`єднаному Пенсійному фонді України Луганської області, у розмірі 20 відсотків відрахувань із доходів боржника та визначенням загальної суми, яка підлягає стягненню з боржника за виконавчим провадженням, у розмірі 19907,79 грн (сума боргу 16279,81 грн, витрати на проведення виконавчих дій 2000,00 грн, основна винагорода виконавця 1627,98 грн) (арк. спр. 11-12, 20, 34-35, 39).

Відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_5 № НОМЕР_6 , виданого Біловодським РВ УМВС України в Луганській області 26 вересня 2008 року ОСОБА_1 , зареєстрованим місцем проживання позивача є: АДРЕСА_2 (арк. спр. 5-7).

Згідно з довідкою Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 31 березня 2020 року № 3837/06-18 ОСОБА_1 працює в Біловодському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_9 , на посаді головного спеціаліста фінансово-економічного відділу з 01 березня 2018 року по теперішній час (арк. спр. 50, 75).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 20 березня 2020 року за № 204958886 за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , права власності, інших речових прав, іпотек, обтяжень не зареєстровано (арк. спр. 33).

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначає стаття 287 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 2 лютого 2016 року № 1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон № 1404) та Законом України від 2 червня 2016 року № 1403-VIII Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (далі Закон № 1403).

За визначенням статті 1 Закону № 1404 (тут і надалі посилання на норми Закону № 1404 наводяться в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404 регламентовано, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.

Частиною першою статті 19 Закону № 1404 встановлено, що право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404 визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 1404 у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону № 1404 виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Частиною першою статті 25 Закону № 1403 (тут і надалі посилання на норми Закону № 1403 наводяться в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Згідно з частиною другою статті 25 Закону № 1403 приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України Про виконавче провадження знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України (частина шоста статті 25 Закону № 1403).

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1404 приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон № 1404 визначає вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. Якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх примусового виконання.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1404 виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Відповідно до частини другої статті 48 Закону № 1404 стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частиною першою статті 190 Цивільного кодексу України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (частина перша статті 179 Цивільного кодексу України).

Таким чином, наявність самого рахунку в банку, за відсутності на ньому жодних коштів чи цінностей, не породжує цивільні права та обов`язки. Сам рахунок без наявності на ньому коштів не може бути власністю громадянина, оскільки саме матеріальні цінності, майно, кошти можуть бути об`єктом стягнення, а не рахунок у банку, який є засобом, механізмом, способом безготівкового здійснення розрахунків, отримання готівки чи інший спосіб розпорядження коштами, що на ньому знаходяться за волевиявленням власника цих коштів.

З огляду на викладене, наявність рахунку в банку може бути підставою для відкриття виконавчого провадження за місцем знаходження банку лише за умови наявності коштів боржника на цьому рахунку.

Відповідачем та третьою особою не надано суду доказів наявності у позивача на час відкриття спірного виконавчого провадження рахунку та наявності коштів в банку, розташованого в м. Києві.

Судом встановлено, що постановою від 17 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяною Леонідівною накладено арешт на грошові кошти боржника Гончарової Анастасії Юріївни, що містяться на рахунках в різних банках, зазначених у постанові (арк. спр. 34-35, 38, 109).

При цьому арешт на рахунки ОСОБА_1 в Акціонерному товаристві Банк Форвард приватним виконавцем не накладався, що також свідчить про відсутність коштів позивача на рахунках, відкритих в банку стягувача.

Також суд зазначає, що 28 грудня 2018 року правління Національного банку України відповідно до статей 7, 15, 41, 56 Закону України Про Національний банк України, з метою розвитку платіжного ринку України на підставі міжнародних стандартів, модернізації та подальшого розвитку системи електронних платежів Національного банку України Правління Національного банку України прийняло постанову № 162 Про запровадження міжнародних номерів банківських рахунків в Україні (далі - Постанова № 162).

Банки України з 05 серпня 2019 року: 1) формують номер банківського рахунку відповідно до Національного стандарту України Фінансові операції. Правила формування міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні. (IBAN Registry:2009, NEQ) ДСТУ-Н 7167:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11 жовтня 2010 року № 454 (далі - стандарт IBAN); 2) під час формування номера банківського рахунку за стандартом IBAN використовують структуру номера рахунку аналітичного обліку, вимоги до нумерації якого встановлені в датку 2 до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2017 року № 89 (зі змінами) (пункт 1 Постанови № 162).

Банкам України під час формування номера банківського рахунку заборонено використовувати номер платіжної картки (пункт 2 Постанови № 162).

Банки України зобов`язані з 05 серпня до 31 жовтня 2019 року самостійно здійснювати зміну (не за ініціативою клієнта) діючих рахунків клієнтів банків відповідно до вимог стандарту IBAN із збереженням довжини номера рахунку аналітичного обліку - не більше 14 символі (пункт 3 Постанови № 162).

Банки України відповідно до Порядку подання повідомлень про відкриття/закриття рахунків платників податків у банках та інших фінансових установах до контролюючих органів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18 серпня 2015 року № 721, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 вересня 2015 року за № 1058/27503 (зі змінами), повідомляють контролюючі органи: 1) про нові рахунки клієнтів - платників податків, відкриті з 05 серпня 2019 року за стандартом IBAN; 2) з 05 серпня до 31 жовтня 2019 про: змінені рахунки клієнтів - платників податків відповідно до вимог пункту 3 цієї постанови; закриття рахунків клієнтів - платників податків (пункт 4 Постанови № 162).

Банки України зобов`язані у 10-денний строк після закінчення періоду, установленого в абзаці першому підпункту 2 пункту 4 цієї постанови, повідомити контролюючі органи про всі відкриті рахунки клієнтів - платників податків станом на 31 жовтня 2019 року (пункт 5 Постанови № 162).

З аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що банки самостійно змінюють рахунки клієнтів стандарту IBAN із збереженням довжини номера рахунку аналітичного обліку та повідомляють про це контролюючі органи, тобто обов`язок повідомити про банківські рахунки покладено на банківські установи.

При цьому при зверненні до приватного виконавця із заявою від 27 листопада 2019 року за № 1/1/1-1259/170 про примусове виконання рішення, Акціонерне товариство Банк Форвард надало довідку без дати та без номеру, в якій зазначено рахунок клієнта № НОМЕР_1 .

Тобто, вказаний стягувачем рахунок не приведено у відповідність із вимогами Постанови № 162, що також є підтвердженням того, що на зазначеному рахунку відсутні кошти клієнта та він не використовується.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова приватного виконавця прийнята з перевищенням наданих законом повноважень, адже жодна з підстав, визначених законом для відкриття виконавчого провадження на території міста Києва, була відсутня. Як наслідок, така постанова носить протиправний характер та підлягає скасуванню.

Посилання відповідача на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 10 вересня 2018 року по справі № 905/3542/15, не може бути прийнято судом при розгляді даної справи, оскільки вказана постанова прийнята щодо інших правовідносин і в ній Верховним Судом надана оцінка правовідносинам щодо правомірності дій приватного виконавця з виконання ухвали суду про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти, що належать боржнику та знаходяться на його банківських рахунках, а не щодо відкриття виконавчого провадження за місцезнаходженням карткового рахунку боржника за відсутністю доказів про наявність на цьому рахунку грошових коштів.

Щодо посилання відповідача на лист-роз`яснення Міністерства юстиції України від 11 червня 2018 року № 23123/16620-33-18/20.5.1, суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Лист-роз`яснення Міністерства юстиції України від 11 червня 2018 року № 23123/16620-33-18/20.5.1 не є нормативно-правовим актом, має виключно рекомендаційний характер для застосування в роботі, зокрема, приватними виконавцями, не є джерелом права, а тому не може бути застосований при розгляді даної справи.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, обраний позивачем спосіб судового захисту відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, внаслідок чого позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позов підлягає задоволенню повністю, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову в сумі 840,80 грн.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 132, 139, 205, 241-246, 250, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Садовнікової Анастасії Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_7 ) до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місцезнаходження: 02094, м. Київ, вулиця Юрія Поправки, буд. 6, офіс 15), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство «Банк Форвард» (ідентифікаційний код 34186061, місцезнаходження: 01032, м. Київ, Голосіївський район, вул. Саксаганського, буд. 105), про визнання протиправною та скасування постанови від 06 грудня 2019 року ВП № 60806865 про відкриття виконавчого провадження задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни від 06 грудня 2019 року ВП № 60806865 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису від 01 листопада 2019 року за № 6528, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Євгеном Вікторовичем, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 16279,81 грн.

Стягнути з приватного виконавця Павелків Тетяни Леонідівни на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 287 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.І. Чернявська