Справа № 522/21529/19
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2020-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2020 р.м.ОдесаСправа № 522/21529/19
Головуючий в 1 інстанції: Науменко А.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Домусчі С.Д.,
судді Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора з паркування відділу контролю за безпекою дорожнього руху та паркуванням Управління розвитку транспортної інфраструктури Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Бондар Володимира Михайловича, Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора з паркування відділу контролю за безпекою дорожнього руху та паркуванням Управління розвитку транспортної інфраструктури Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Бондар Володимира Михайловича, Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до Інспектора з паркування відділу контролю за безпекою дорожнього руху та паркуванням Управління розвитку транспортної інфраструктури Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Бондар Володимира Михайловича, Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, в якому просив суд:

- постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки і відеозапису серія ОД №001818 від 06.12.2019 року скасувати та закрити провадження по справі;

- зобов`язати Департамент транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради видалити інформацію про правопорушення у реєстрах обліку правопорушень, зафіксоване 06.12.2019 року інспектором з паркування відділу контролю за безпекою дорожнього руху та паркуванням управління розвитку транспортної інфраструктури департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Бондарем В.М. згідно постанови серія ОД №001818 від 06.12.2019 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.02.2020 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, представник відповідачів Нікуленко Ольга Валеріївна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції, погоджуючись з твердженнями позивача в своєму рішенні, не дослідив та проігнорував докази, пояснення та доводи відповідачів, а саме що Законом України №2262-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування сфери паркування транспортних засобів» не передбачено контакту інспектора з паркування та порушника; інспектор з паркування може виносити постанову без присутності, без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. На думку апелянта, суд першої інстанції не розібрався та проігнорував пояснення та доводи відповідачів стосовно того, що припинення руху транспортного засобу на час більший ніж 5 хвилин неможливе без припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин. Також суд першої інстанції помилково залишив спростування відповідачів поза увагою, оскільки положення статті 14-1 КУпАП втратили чинність, як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду №23-рп/2010 від 22.12.2010 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.12.2019 року ОСОБА_1 у міському відділенні зв`язку №23 отримав постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) серія ОД №001818 від 06.12.2019 року. Відповідно до винесеної постанови ОСОБА_1 визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП України.

У п.5 постанови зазначено: транспортний засіб Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належність ОСОБА_1 , 06.12.2019 року, 12 год. 00 хв. в м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 27, здійснив зупинку стоянку ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, чим порушив п.15.9 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що ні ОСОБА_1 особисто, а ні його близькі родичі, той хто здійснив стоянку у зазначеному місці 06.12.2019 року не порушували п.15.9 ПДР, а тому не скоювали адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, оскільки автомобіль здійснив не зупинку, а стоянку. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що представником відповідачів не спростовано твердження позивача, що відповідно до норм ст.14-1 КУпАП, позивач повідомив інспектора з паркування Бондара В.М. про відповідні обставини, що транспортний засіб Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 06.12.2019 року знаходився у користуванні іншої особи, що також виключає адміністративну відповідальність, передбачену ст.122 КУпАП в діях ОСОБА_1 .

Вирішуючи даний спір, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно положень п.1.10 Правил дорожнього руху (далі ПДР), зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо); стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Відповідно до вимог пп.«и» п.15.9 ПДР, зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Разом з тим, згідно вимог пп.«а» п.15.10 ПДР, стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Частиною 3 ст.122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи наведене, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції, що той хто здійснив стоянку у вказаному вище місці 06.12.2019 року не скоював адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, тому що автомобіль здійснив не зупинку, а стоянку, оскільки положеннями ПДР чітко передбачено, що стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка, при цьому диспозицією ч.3 ст.122 КУпАП, на підставі якої позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності чітко встановлено, що підставою для притягнення до відповідальності є порушення правил як зупинки, так і стоянки.

Разом з тим, зазначення інспектора з паркування в оскаржуваній постанові, що було скоєно порушення п.15.9 ПДР, а не п.15.10 ПДР, у контексті обставин даної справи, не свідчить про неправомірність оскаржуваної постанови, оскільки в якості санкції за порушення було правомірно застосовано положення ч.3 ст.122 КУпАП.

Щодо посилань позивача, що автомобіль не знаходився біля виїздів з прилеглих територій, так як виїзд призначений для наскрізного проїзду з вул. Пантелеймонівська до вул. Привозна м. Одеси, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно положень п.1.10 ПДР прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, дослідивши наявні у матеріалах справи матеріали фотофіксації вчиненого правопорушення (а.с.6), а також надані представником позивача фотографії місця вчинення правопорушення з «Gooogle map» (а.с.29-30), колегія суддів зазначає, що з вказаних матеріалів чітко вбачається, що вказана територія відповідає визначенню «прилегла територія», наведеному у пункті 1.10 ПДР, оскільки призначена для в`їзду або виїзду зі стоянки, позначеної знаком 5.39. Більш того, автомобілем Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 стоянку було здійснено прямо під знаком 3.34, що додатково свідчить про наявність обставин для притягнення особи до відповідальності згідно положень ч.3 ст.122 КУпАП.

Щодо висновків суду першої інстанції, що представником відповідачів не спростовано твердження позивача, що відповідно до норм ст.14-1 КУпАП, позивач повідомив інспектора з паркування про відповідні обставини, що транспортний засіб Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 06.12.2019 року знаходився у користуванні іншої особи, що також виключає адміністративну відповідальність, передбачену ст.122 КУпАП в діях ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно положень ст.14-2 КУпАП, чинних на момент складення оскаржуваної постанови, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу.

Разом з тим, згідно вимог ст.279-3 КУпАП, відповідальна особа, зазначена у ч.1 ст.14-2 цього Кодексу, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили:

ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;

особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Оскільки в матеріалах справи відсутні жодні докази наявності вищевказаних підстав для звільнення відповідальної особи, зазначеної у ч.1 ст.14-2 цього Кодексу, від адміністративної відповідальності, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції у цій частині.

Щодо посилань суду першої інстанції на положення ст.14-1 КУпАП, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що положення ст.14-1 втратили чинність, як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду №23-рп/2010 від 22.12.2010 року, що свідчить про застосування судом першої інстанції норми закону, яка не підлягає застосуванню. Крім того, висновки суду першої інстанції, що позивач повідомив інспектора з паркування про те, що транспортний засіб Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 06.12.2019 року знаходився у користуванні іншої особи, не ґрунтуються на жодних доказах, при цьому згідно вимог ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Із матеріалів справи встановлено, що саме ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_1 . З приводу його посилань на те, що він не керував транспортним засобом на час вчинення правопорушення, а керували його близькі родичі, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.3 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затв. постановою Кабінету Міністрів України №1197 від 14.11.2018 року, підставами для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є:

1) визначення належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній особі транспортного засобу в користування;

2) визначення керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, свого працівника належним користувачем;

3) оформлення на фізичну особу нотаріально посвідченої довіреності на право користування транспортним засобом;

4) користування фізичною особою транспортним засобом на підставі договору оренди (найму, позички);

5) користування фізичною або юридичною особою транспортним засобом на підставі договору фінансового або оперативного лізингу;

6) оформлення на фізичну особу, щодо якої вносяться відомості як про належного користувача, тимчасового реєстраційного талона.

Особи, які звертаються до сервісного центру МВС для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача, як підтвердження внесення таких відомостей отримують засвідчене печаткою сервісного центру МВС повідомлення з Реєстру у паперовій формі згідно із додатком 7 (п.40 вказаного Порядку).

Позивач не скористався своїм правом на внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу.

З огляду на вищенаведене, оскільки не було внесено відомостей про належного користувача до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, позивача правомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено стягнення згідно із нормами чинного законодавства.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Статтею 286 КАС України встановленні особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.272, ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інспектора з паркування відділу контролю за безпекою дорожнього руху та паркуванням Управління розвитку транспортної інфраструктури Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Бондар Володимира Михайловича, Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року скасувати, прийняти по справі нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Домусчі С.Д. Кравець О.О.