Справа № 120/1111/20-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2020-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 квітня 2020 р. Справа № 120/1111/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому проваджені в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21028)

про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21028) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, дій Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо припинення виплати йому пенсії за вислугу років, у зв`язку з позбавленням спеціального звання "підполковник міліції", оскільки органом, який присвоїв звання, не внесено до відповідних документів запис про позбавлення засудженого цього звання. Тому, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.03.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву, з поясненнями по суті заявлених вимог та доданням підтверджуючих документів.

Позиція Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з приводу заявлених позовних вимог, викладена у відзиві на адміністративний позов, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні даного позову. Зокрема зазначає, що відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01.10.2011 року по 30.09.2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше. Згідно зі статтею 16 Закону України "Про міліцію" особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції. Тобто, право на отримання пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" мають особи звільнені з військової служби, за наявності необхідної вислуги років та військового звання (спеціального) звання.

Враховуючи те, що вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22.04.2013 року позивача позбавлено спеціального звання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, на думку представника відповідача, діяло у межах наданих повноважень та відповідно до положень Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, деяких інших осіб".

09.04.2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ. України у Вінницькій області від 30.03.2012 року № 71о/с підполковника міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас на підставі пункту 64 "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114.

Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААБ № 295403 позивачу з 07.06.2012 року встановлено другу групу інвалідності та зазначено, що захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

31.03.2012 року позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

На момент звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 набув право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у зв`язку із чим з 01.07.2013 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області позивачу призначена пенсія за вислугу років за вказаним Законом.

Вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22.04.2013 року, який набрав законної сили 26.06.2013 року, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 365 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати атестовані посади в правоохоронних органах та органах державної влади строком на 2 роки з позбавленням на підставі статті 54 Кримінального кодексу України спеціального звання підполковник міліції.

З 01.11.2013 року позивачу припинено виплату пенсії, що підтверджується атестатом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про зняття з обліку № 825, та проведено утримання надміру виплачених сум пенсії за період з червня по жовтень 2013 року.

Зі змісту листа головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 1335/06-33/02 від 30.10.2013 року вбачається, що позивачу з 01.11.2013 року виплату пенсії призупинено.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 29.09.2014 року у справі № 802/708/14-а стягнуто з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області суму надмірно виплаченої пенсії у розмірі 13227,81 грн.

За результатами розгляду заяви позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області надано відповідь листом від 19.02.2020 року № 710-561/Ш-02/8-0200/20, у якій позивача повідомлено, що відповідно статті 5 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, позбавленим військових або спеціальних звань (у тому числі під час перебування їх у запасі або у відставці), пенсії призначаються на підставах, установлених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Не погоджуючись із такими діями відповідача, з метою зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області поновити виплату пенсії за вислугу років, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ, у редакції чинній на момент припинення виплати пенсії).

Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Статтею першою вказаного Закону визначено, що особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Згідно зі статтею 2 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Відповідно до статті 1-1 Закону № 2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Положеннями статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01.10.2011 року по 30.09.2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше.

Згідно зі статтею 49 Закону № 2262-ХІІ виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

При цьому, частиною другою статті 5 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що на підставах, установлених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначаються також пенсії особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, позбавленим військових або спеціальних звань (у тому числі під час перебування їх у запасі або у відставці), а також звільненим зі служби у зв`язку із засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, та членам їх сімей.

Вказана норма передбачає призначення пенсії, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам позбавленим військових або спеціальних звань (у тому числі під час перебування їх у запасі або у відставці).

Відповідно до статті 5-1 Закону № 2262-ХІІ особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, поновленим у військовому (спеціальному) званні, крім осіб, звільнених зі служби у зв`язку із засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, пенсії призначаються на умовах і за нормами, встановленими цим Законом, якщо вони на день позбавлення військового (спеціального) звання мали право на пенсію за вислугу років або по інвалідності (статті 12, 18 - 20).

З аналізу зазначених норм вбачається, що особи позбавлені військових або спеціальних звань (у тому числі під час перебування їх у запасі або у відставці) мають право на отримання пенсії лише відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а отже втрачають право на пенсійне забезпечення, встановлене Законом № 2262-ХІІ, та набувають право на пенсію за спеціальним Законом тільки у разі поновленні у військовому (спеціальному) званні, крім осіб, звільнених зі служби у зв`язку із за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища.

Доводи позивача про те, що положеннями частини 2 статті 5 Закону № 2262-ХІІ не передбачено припинення виплати вже призначеної пенсії, суд вважає необґрунтованими, оскільки дія норм Закону № 2262-ХІІ поширюється на осіб, які мають право на пенсію згідно із даним Законом, коло яких визначено у преамбулі та статті 4 цього Закону, є вичерпним і розширенню не підлягає. Оскільки позивач був позбавлений спеціального звання, то на позивача дія Закону № 2262-ХІІ припиняється.

Згідно з пунктом 37 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114, зниження в спеціальному званні на одну ступінь осіб молодшого, середнього і старшого начальницького складу провадиться в порядку, визначеному Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ. Особи молодшого, середнього і старшого начальницького складу, знижені в спеціальному званні, поновлюються в попередньому званні не раніше ніж через рік після зниження звання при позитивній атестації незалежно від займаної ними штатної посади наказами начальників, які прийняли рішення про зниження в званні, їм рівних і вище. До поновлення особи молодшого, середнього, старшого начальницького складу в попередньому спеціальному званні і присвоєння їй чергового спеціального звання повторне зниження в спеціальному званні не допускається.

Пунктом 38 вказаного Положення передбачено, що особи начальницького складу можуть бути позбавлені спеціальних звань у випадках та порядку, передбачених законодавством: молодшого начальницького складу за вироком суду, що набрав законної сили, а також у порядку, встановленому Міністром внутрішніх справ; середнього і старшого начальницького складу за вироком суду, що набрав законної сили, згідно якого позивача позбавлено спеціального звання.

При цьому, пунктом 2 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ посаду "підполковник міліції" віднесено до посад старшого начальницького складу.

Керуючись вищевикладеним, суд критично оцінює посилання позивача на відсутність наказу Міністра внутрішніх справ України про позбавлення його спеціального звання.

Разом із тим, пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.04.2005 року № 4 "Про окремі питання застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" роз`яснено, що відповідно до частини другої статті 5 та пункту "б" статті 12 Закону № 2262-XII військовослужбовцям і особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, але були позбавлені військових чи спеціальних звань або звільнені зі служби у зв`язку із засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або за вчинення корупційного діяння, та членам їхніх сімей пенсія призначається на загальних підставах, встановлених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, пенсіонери з числа осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, та інші особи, які позбавлені спеціального звання за рішенням суду, втрачають право на подальше отримання пенсії, призначеної відповідно до Закону № 2262-ХІІ на підставі вимог частини 2 статті 5 цього Закону з дня набрання вироком суду законної сили.

Як встановлено судом, за вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22.04.2013 року, який набрав законної сили 26.06.2013 року, позивача позбавлено спеціального звання підполковник міліції.

Отже, з моменту позбавлення спеціального звання, ОСОБА_1 втратив право на отримання пенсії призначеної відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Щодо строків звернення до суду за захистом відповідних прав, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У частині другій вказаної статті зазначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено іншого, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

Враховуючи те, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), на переконання суду, до спірних правовідносин необхідно застосовувати частину першу статті 122 КАС України та при визначені права позивача на звернення до адміністративного суду керуватися строками, визначеними в інших законах.

Конституцією України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46 Конституції України).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Відповідно до частини 2 статті 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Зазначені положення кореспондуються зі статтею 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Отже, строк звернення до суду встановлений статтею 122 КАС України до даної категорії спорів не застосовується.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість рішення відповідача про припинення виплати пенсії призначеної позивачу за вислугу років на підставі Закону № 2262-ХІІ, оскільки позивач не набув таке право згідно з частиною 2 статті 5 вказаного Закону, що, у свою чергу, не позбавляє останнього права на призначення пенсії на загальних підставах, встановлених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Крім того, вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 22.04.2013 року встановлено, що ОСОБА_1 вчинив злочин, передбачений частиною 2 статті 365 Кримінального кодексу України (перевищення влади або службових повноважень), а тому підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

Відповідно до статті 139 КАС України розподіл судових витрат у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, не здійснюється.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21028).

Рішення у повному обсязі складено: 17.04.2020 року

Суддя Чернюк Алла Юріївна