Справа № 320/6920/19
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

31 березня 2020 року справа № 320/6920/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Володарської районної державної адміністрації Київської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Володарської районної державної адміністрації Київської області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Володарської районної державної адміністрації від 19.07.2012 №204;

- скасувати державну реєстрацію та кадастрові номери: :09:001:0013 і :09:001:0014 земельних ділянок у Державному земельному кадастрі України, які розташовані на території Зрайківської сільської ради по АДРЕСА_1.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду, призначено підготовче засідання на 28.01.2019, витребувано докази від сторін та від Головного управління Держгеокадастру у Київській області, а саме - витяг із Державного земельного кадастру України на земельні ділянки із кадастровими номерами :09:001:0013 і :09:001:0014.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Витребувано докази у справі від третіх осіб. Відкладено підготовче засідання на 25.02.2020.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 підготовче судове засідання відкладено на 12.03.2020.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 підготовче судове засідання відкладено на 31.03.2020.

У підготовче судове засідання, призначене на 31.03.2020, сторони у справі не з`явились, про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання були повідомлені належним чином та своєчасно.

У той же час, 19.03.2020 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про подальший розгляд справи без участі позивача.

Також, 30.03.2019 на адресу суду від відповідача Володарської РДА надійшла заява від 24.03.2020 №04-09/424 про розгляд справи без участі представника Володарської РДА.

Крім того, третіми особами до канцелярії суду 25.02.2020 подано заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Згідно з приписами частини третьої статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020 до 24.04.2020 на всій території України встановлено карантин та відповідно до заяви Голови Ради Суддів України щодо карантинних заходів, яка була розміщена 11.03.2020 на офіційному веб-сайті Ради суддів України (http:// rsu.gov.ua), розміщено звернення до громадян щодо утримання від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та щодо утримання від відвідин суду, якщо у громадян є ознаки будь-якого вірусного захворювання.

Враховуючи, що матеріали справи у достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, а також відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали даної справи, дослідивши предмет спору та характер спірних правовідносин, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" указав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні цього Суду у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас помилковим є застосування статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних/господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин.

Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Разом з тим, суд зазначає, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).

Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Статтею 5 Земельного кодексу України передбачено, що земельне законодавство базується, в тому числі, на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

За приписами пунктів "б"-"в" ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

За змістом положень статті 122 Земельного кодексу України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Отже рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації цього рішення виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Натомість розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають з владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

Враховуючи вказане, можна зробити висновок, що в порядку цивільного судочинства може бути оскаржене таке рішення органу місцевого самоврядування, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, і за результатами його реалізації у фізичної чи юридичної особи виникає право цивільне.

Конституційний Суд України в рішенні від 16.04.2009 №7-рп/2009 зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні - це акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Органи місцевого самоврядування можуть бути як суб`єктами приватних правовідносин, так і суб`єктами публічних правовідносин. Причому правовий статус державних чи місцевих органів влади визначається виключно нормами публічного права, незалежно від того, які права публічно-правового характеру (цивільні чи публічні) вони мають намір реалізувати.

Так, предметом спору у даній справі є оскарження розпорядження Володарської районної державної адміністрації від 19.07.2012 №204, яким надано згоду на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам в межах Зрайківської сільської ради для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель Зрайківської сільської ради за межами сіл Зрайки, Брідок, Шевченкове (а.с.7).

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 23.05.2007 відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових будівель, він разом із іншими особами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках придбали у територіальної громади АДРЕСА_1 будівлі по АДРЕСА_1 , які розташовані на земельній ділянці площею 6,1 га з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва під господарськими будівлями та дворами.

Позивач зазначає, що після отримання 12.06.2019 власниками вказаних будівель рішення Зрайківської сільської ради «Про надання дозволу на розробку технічної документації із земель щодо інвентаризації земельної ділянки сільськогосподарського призначення», з`ясувалось, що згідно спірного розпорядження була надана згода на розробку проекту її землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам в межах Зрайківської сільської ради у власність по АДРЕСА_1 , та яким присвоєні вже кадастрові номери: :09:001:0013 та :09:001:0014.

Не погоджуючись з вказаним розпорядженням Володарської районної державної адміністрації від 19.07.2012 №204, та вважаючи, що при визначенні порядку цивільного обігу нерухомості житловий будинок, будівля або споруда повинні розглядатись в сукупності із земельною ділянкою, на якій вони розміщені (збудовані) і навпаки, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Заперечуючи проти позовних вимог, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про те, що прийняте Володарською районною державною адміністрацією Київської області рішення про надання згоди на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам в межах Зрайківської сільської ради у власність є ненормативним актом органу державної влади, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. На думку відповідача, скасування такого акту не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку або укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватись за нормами цивільного законодавства (а.с.19-20).

Так, в ході розгляду справи судом встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо земельних ділянок із кадастровими номерами :09:001:0013 та :09:001:0014, відомості щодо власників вказаних земельних ділянок відсутні (а.с.24,25).

У той же час, судом встановлено, що згідно з Додатком до спірного розпорядження від 14.06.2012 №204 "Про осіб, яким передбачається виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах Зрайківської сільської ради», третім особам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надано у власність земельні ділянки площею по 2,0 га кожному для ведення особистого селянського господарства в межах Зрайківської сільської ради.

Вказані особи ухвалою суду від 28.01.2020 залучені до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

У своїх письмових поясненнях проти позову ОСОБА_3 зазначив, що рішення Зрайківської сільської ради від 12.06.2019 №276-29-У11 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки сільськогосподарського призначення», видане ОСОБА_1 на загальну площу 6,5 га по АДРЕСА_1 , є безпідставним, оскільки земельна ділянка площею 2,0 га кадастровий номер :09:001:0013, надана ОСОБА_3 у приватну власність згідно чинного законодавства і порушує законні інтереси 3-ї особи (а.с.114-115).

Аналогічні письмові пояснення надала ОСОБА_2 , вказавши, що земельна ділянка площею 2,0 га, кадастровий номер :09:001:0014, надана їй у приватну власність згідно чинного законодавства, а рішення Зрайківської сільської ради від 12.06.2019 №276-29-У11 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки сільськогосподарського призначення», видане ОСОБА_1 , порушує її законні інтереси (а.с.153-154).

Судом встановлено, що наразі треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись до Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області із колективним зверненням від 04.03.2020, в якому просять притягнути до відповідальності сільського голову Зрайківської сільської ради ОСОБА_6 за фальсифікацію документів та корупційне правопорушення при прийнятті рішення про відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 2,0000 га, за кадастровими номерами :09:001:0013 та :09:001:0014. При цьому зазначають, що рішення Зрайківської сільської ради від 12.06.2019 №276-29-У11 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки сільськогосподарського призначення», видане ОСОБА_1 , є безпідставним і сфальсифікованим, оскільки вказані земельні ділянки надані їм у приватну власність згідно розпорядження Володарської районної державної адміністрації Київської області від 19.02.2012 №204 та порушує їхні законні права (а.с.170-171).

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

З установлених судами фактичних обставин справи вбачається, що спір виник щодо розпорядження Володарської районної державної адміністрації від 19.07.2012 №204, яким надано згоду на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в межах Зрайківської сільської ради для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель Зрайківської сільської ради за межами сіл Зрайки, Брідок, Шевченкове.

Отже, в разі прийняття суб`єктом владних повноважень розпорядження, яким третім особам надано згоду на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність і ці особи зареєстрували спірні земельні ділянки в Державному земельному кадастрі із присвоєнням таким земельним ділянкам кадастрових номерів, оспорювання правомірності отримання такої згоди на розробку проекту землеустрою щодо земельних ділянок, які з моменту їх реєстрації в Державному земельному кадастрі стали об`єктами цивільних прав і щодо яких є спір, з огляду на суб`єктний склад сторін має вирішуватися судами за правилами ЦПК.

Таким чином, виник спір про цивільне право, і подальше оспорювання права користування спірною земельною ділянкою не має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права користування земельною ділянкою.

Тобто в даному випадку спір щодо оскарження розпорядження Володарської районної державної адміністрації від 19.07.2012 №204 має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки існує спір про право цивільне, що позбавляє можливості розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.04.2018 року по справі № 369/13240/14-а, від 23.01.2019 по справі №826/14370/14, від 29.01.2019 року по справі № 910/20323/17, від 20.03.2019 по справі № 320/3496/17.

За приписами ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Зважаючи на те, що вирішуваний спір не є публічно-правовим, натомість його належить розглядати у порядку цивільного судочинства, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

За приписами частини 1 статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Беручи до уваги наведену норму, суд роз`яснює позивачу, що він вправі звернутися з позовом до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись статями 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Закрити провадження в адміністративній справі №320/6920/19 за позовом ОСОБА_1 до Володарської районної державної адміністрації Київської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії.

2. Роз`яснити позивачу його право звернутися до місцевого загального суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

3. Копію ухвали видати (надіслати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала у справі набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки, визначені цією ухвалою, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст ухвали підписано 31.03.2020.

Суддя Кушнова А.О.