Справа № 199/328/20 (2-а/199/22/20)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2020 року м. Дніпросправа № 199/328/20 (2-а/199/22/20)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2020 року (суддя суду першої інстанції Спаї В.В.), прийняте у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в адміністративній справі № 199/328/20 (2-а/199/22/20) за позовом ОСОБА_1 до інспектора 4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції у званні старшого лейтенанта поліції Бондаря Сергія Ігоровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАК № 1955328 від 09.01.2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 123 КупАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю у його діях адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідачем не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки адміністративного правопорушення, за який законом встановлено адміністративну відповідальність. Інспектором УПП при складанні постанови у справі про адміністративне правопорушення не надано жодного доказу, що підтверджував би те, що він порушив правила дорожнього руху.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2010 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову інспектора 4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції у званні старшого лейтенанта поліції Бондаря Сергія Ігоровича серії ЕАК №1955328 від 09.01.2020 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 123 КупАП закрито.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що постанова в справі про адміністративне правопорушення складена повноважною на те посадовою особою згідно з вимогами КУпАП, та за наявності достатніх даних про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, дії позивача кваліфіковані правильно. Також, відповідач наголошує, що судом першої інстанції не враховано того, що позивач на місці вчинення не заперечував факту порушення ним норм ПДР України.

У поясненнях на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що інспектор, притягуючи його до адміністративної відповідальності перевищив свої службові повноваження та виніс постанову незаконно без врахування пояснень. Крім того зауважує, що візуальне спостереження за дотриманням ПДР України працівниками Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, у даному випадку відповідач мав би надати належний відеозапис вчиненого правопорушення.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено судом апеляційної інстанції, 09 січня 2020 року Інспектором 4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Бондарем Сергієм Ігоровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1955328, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за порушення п. 20.2 ПДР України, що є адміністративним правопорушення передбаченим ч. 1 ст. 123 КУпАП (а.с. 5).

За змістом цієї постанови, 09 січня 2020 року о 13:42 год. позивач, керуючи транспортним засобом MERSEDES-BENZ SPRINTER 211 CDI A, державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Дніпро по вул. Яхненків не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Рух без зупинки заборонено», який розташований безпосередньо перед залізничним переїздом, чим порушив п. 20.2 Правил дорожнього руху України.

Вважаючи зазначену постанову та дії відповідача протиправними позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності прийнятого ним рішення, оскільки не надано до суду належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вирішуючи спір між сторонами виходить з наступного.

Згідно з ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.20.2 ПДР України під`їжджаючи до переїзду, а також починаючи рух після зупинки перед ним, водій зобов`язаний керуватися вказівками і сигналами чергового по переїзду, положенням шлагбаума, світловою та звуковою сигналізацією, дорожніми знаками і дорожньою розміткою, а також переконатися в тому, що не наближається поїзд (локомотив, дрезина).

Частиною 1 статті 123 КупАП передбачена відповідальність за порушення правил руху через залізничні переїзди, а саме: порушення правил руху через залізничний переїзд, крім порушень, передбачених частинами другою і третьою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 280 КУпАП встановлено, що посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення, а згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам статей 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та вказати мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи виражених ним доводів, однак, в оскаржуваній постанові відсутні будь-які висновки, мається лише констатація факту.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно зі статтею 9 КУпАП є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За змістом приписів ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, причиною притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало порушення позивачем п. 20.2 ПДР України.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано суду жодних доказів в розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які підтверджують порушення позивачем Правил дорожнього руху, наявність в його діях складу правопорушення та правомірність прийняття оскаржуваної постанови (фото, відеозапис тощо).

Так, з дослідженого відеозапису з нагрудної камери інспектора, вбачається, що факту скоєння ОСОБА_1 правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., нагрудною камерою інспектора не зафіксовано, а відтак, відеозапис не може бути використаний відповідачем як засіб доказування у суді.

При цьому слід зазначити, що не заперечення позивачем скоєння правопорушення під час складання постанови, не є самостійним, достатнім і беззаперечним доказом вчинення правопорушення, а лише свідчить про суб`єктивне ставлення позивача до подій, що відбувалися, в силу положень ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності на власний розсуд вирішує в якому обсязі давати або не давати пояснення, заперечувати або не заперечувати певні обставини.

Інших доказів на підтвердження порушення позивачем п. 20.2 ПДР України відповідачем не надано.

В свою чергу, позивач в адміністративному позові заперечує проти вчинення ним адміністративного правопорушення та зазначає про те, що не порушував Правил дорожнього руху, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, не доведеним є факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови відповідача серії ЕАК № 1955328 від 09.01.2020 року та достатність підстав для їх задоволення із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно встановлено обставини справи та прийнято законне й обґрунтоване рішення, тому підстави для його скасування - відсутні.

Керуючись ст. 286, ст.308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2020 року в адміністративній справі № 199/328/20 (2-а/199/22/20) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 14 квітня 2020 року та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай

суддя А.А. Щербак