Справа № 807/2404/15
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2020-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 рокуЛьвівСправа № 807/2404/15 пров. № А/857/2532/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П.,Кухтея Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 червня 2016 року, прийняте суддею Шешеня О.М. о 15 годині 41 хвилині у місті Ужгороді, повний текст складений 14.06.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, Мукачівського МВ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, третя особа, без самостійних вимог: Мукачівський МВ Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання нечинним та скасування наказу, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральну шкоду,-

встановив :

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів, у якому просив визнати нечинним та скасувати наказ №246 о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення позивача з посади начальника ізолятору тимчасового тримання затриманих та взятих під варту осіб Мукачівського МВ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області на підставі п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України; зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (надалі УМВС України в Закарпатській області) та Головне управління Національної поліції у Закарпатській області (далі ГУ НП в Закарпатській області) поновити позивача на службі і видати наказ про прийняття на службу до Мукачівського міського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на попередню посаду або рівнозначну тій, яку позивач обіймав проходячи службу в міліції; зобов`язати УМВС України в Закарпатській області та Мукачівський МВ (з обслуговування міста Мукачева та Мукачівського району) УМВС України в Закарпатській області виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу; зобов`язати УМВС України в Закарпатській області виплатити 45000,00 грн. компенсації за завдану моральну шкоду.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 червня 2016 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області № 246 о/с від 06 листопада 2015 року, в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника ізолятору тимчасового тримання затриманих та взятих під варту осіб Мукачівського МВ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області на підставі пункту 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України; зобов`язано УМВС України в Закарпатській області поновити ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді начальника ізолятору тимчасового тримання затриманих та взятих під варту осіб Мукачівського МВ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області або на рівнозначній посаді з 06 листопада 2015 року. Зобов`язано Мукачівський МВ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) УМВС України в Закарпатській області виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по 09 червня 2016 року в сумі 348,44 грн. з відрахуванням податків та зборів.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді начальника ізолятору тимчасового тримання затриманих та взятих під варту осіб Мукачівського МВ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області або на рівнозначній посаді та стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць в розмірі 348,44 грн. підлягало до негайного виконання. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 червня 2016 року скасовано та прийнято нову, якою позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ № 246 о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника ізолятору тимчасового тримання затриманих та взятих під варту осіб Мукачівського МВ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області на підставі пункту 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника ізолятору тимчасового тримання затриманих та взятих під варту осіб Мукачівського МВ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області. Стягнуто з Мукачівського МВ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області заробітну плату за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 14841,44 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 20.02.2020 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та направлено в цій частині справу до Восьмого апеляційного адміністративного суду на новий розгляд. В іншій частині постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року залишити без змін.

Верховний Суд зазначив, що судами обох інстанцій помилково не враховано, що день звільнення зі служби в поліції є останнім робочим днем (днем служби). Стягнення середнього заробітку за вимушений прогул за 06.11.2015 року є помилкою. Також не враховано, що 07.11.2015 року та 08.11.2015 року позивач працював.

Суд апеляційної інстанції помилково відняв від суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу суму отриманої допомоги по безробіттю.

Разом з тим суд апеляційної інстанції правомірно розрахував середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, виходячи з кількості робочих днів відповідно до приписів Порядку №100.

Відповідно до ч.5 ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги в частині суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу зазначає, що суд не звернув уваги на помилковість відомостей в довідці відповідача стосовно розміру середньоденного заробітку та складає 100 грн. 27 коп. при середньомісячному заробітку 6116 грн. 73 коп. Покликається на постанову Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на думку ОСОБА_1 становить 26657 грн.39 коп.

Просить змінити постанову суду першої інстанції.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 01 лютого 1999 року було прийнято на службу в органи внутрішніх справ.

Наказом УМВС України в Закарпатській області «По особовому складу» від 06 листопада 2015 року № 246 о/с, згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, позивача було звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) з посади начальника ізолятору тимчасового тримання затриманих та взятих під варту осіб.

Згідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів внутрішніх справ» ліквідовано, як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, в тому числі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області.

У відповідності до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1388 «Про організаційно-штатні питання» було визначено такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з переліком змін у штатах МВС, що додається. Згідно витягу з Переліку змін у штатах МВС в УМВС України в Закарпатській області скасовуються всі штати, скорочуються всі посади.

Згідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань УМВС України в Закарпатській області з 06 листопада 2015 року перебуває в стані припинення, однак, відсутній запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, а саме: книгою нарядів від 07 листопада 2015 року (а.с. 74-76) книгою перевірки служби та інструктажів чергових нарядів ІТТ за 07 листопада 2015 року 08 листопада 2015 року (а.с. 82-84), книгою перевірки несення служби чергового ІТТ за 07 листопада 2015 року 08 листопада 2015 року (а.с. 77-81), що позивач у період з 09:00 год. 07 листопада 2015 року по 09:00 год. 08 листопада 2015 року знаходився на добовому чергуванні, тобто після винесення наказу від 06 листопада 2015 року № 246 о/с про звільнення позивача з 06 листопада 2015 року.

Відповідно до розписки позивача від 07 вересня 2015 року, ОСОБА_1 повідомлений про те, що він підлягає скороченню з 07 листопада 2015 року, що засвідчується підписом позивача на даній розписці. Разом з тим, згідно листа прокуратури Закарпатської області від 25 травня 2016 року № 17/1-060-16 вбачається, що у кримінальному провадженні № 0000060, яке розпочато за заявою позивача, було проведено судово-почеркознавчу експертизу та згідно висновку експерта від 19 травня 2016 року встановлено, що підпис на розписці від 07 вересня 2015 року виконаний не позивачем, а іншою особою.

Згідно акта від 06 листопада 2015 року про відмову від надання згоди на подальше проходження служби в лавах Національної поліції України вбачається, що позивачеві було запропоновано вакантну посаду старшого інспектора Свалявського відділення поліції Мукачівського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області, однак від такої відмовився. Водночас, в цьому акті про відмову від надання згоди на подальше проходження служби в лавах Національної поліції на посаді старшого інспектора Свалявського відділення поліції Мукачівського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області, який складено в одному примірнику, відсутній підпис позивача, та з нього не вбачається, що позивачеві було запропоновано ознайомитися з даним актом та засвідчити відмову своїм підписом. При цьому, в матеріалах справи відсутні інші докази, які б підтверджували, що позивачеві було запропоновано в письмовій формі вакантну посаду старшого інспектора Свалявського відділення поліції Мукачівського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області або іншу вакантну посаду.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24.03.1995 року за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до положень абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 2 Порядку № 100 якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку, згідно з яким в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Згідно з пунктом 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, неправомірно звільнений працівник підлягає поновленню на роботі та має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто з дня наступного за днем звільнення по день ухвалення відповідного судового рішення.

При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає сума заробітку за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку № 100, що відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 07 березня 2018 року у справі № 826/16716/14.

Відтак, стягнення з Мукачівського МВ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) УМВС України в Закарпатській області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід обраховувати з 07.11.2015 року. Однак, колегія суддів бере до уваги те, що ОСОБА_1 у період з 09:00 год. 07 листопада 2015 року по 09:00 год. 08 листопада 2015 року знаходився на добовому чергуванні, відтак, зазначені не входять в обрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З урахуванням довідки, виданої Мукачівського МВ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) УМВС України в Закарпатській області від 18.11.2016 року (том ІІ, а.с.79), середньомісячне грошове забезпечення позивача складає 6116,73 грн., а середньоденний заробіток - 200,55 грн. Період вимушеного прогулу позивача з 07.11.2015 року по 08.06.2016 року (включно) (09.06.2016 року - день винесення судом рішення про поновлення позивача на посаді) з відрахуванням 07.11.2015 року та 08.11.2015 року (днів, коли позивач перебував на чергуванні) складає 145 днів, а не як вважає позивач. Відтак, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача складає 29 079,75 грн., а саме: 145 (днів) х 200,55 грн. (розмір середньоденної заробітної плати).

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів.

Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленим у постанові від 18 липня 2018 року (справа 359/10023/16-ц).

Слід звернути увагу в досліджуваних відносинах, що судом першої інстанції помилково зменшено розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яке підлягає стягненню на користь позивача, у зв`язку із отриманням ним допомоги по безробіттю у розмірі 14491,52 грн, позаяк подібного законодавство не передбачає.

Так, відповідно до п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року (надалі Положення № 114) поновлення осіб рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ на попередній посаді відбувається з одночасною виплатою грошового забезпечення за увесь час вимушеного прогулу та чинним законодавством не передбачено будь-яких підстав для зменшення розміру за певних обставин грошового забезпечення за час вимушеного прогулу (отримання вихідної допомоги по безробіттю, отримання заробітної плати за новим місцем роботи, допомога по тимчасовій працездатності, середній заробіток на період влаштування та ін.).

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26 травня 2016 року у справі №6-511цс16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі №826/808/16 (Провадження №11-134ас18).

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги в досліджуваній частині являються суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Щодо судових витрат, то з урахуванням статті 139 КАС України, такі не належить стягувати зі сторін спору.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 червня 2016 року у справі № 807/2404/15 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в цій частині ухвалити нову, якою позов ОСОБА_1 з цього приводу задовольнити частково.

Стягнути з Мукачівського МВ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 29079 (двадцять дев`ять тисяч сімдесят дев`ять) грн. 75 коп.

Врешті позову в цій частині відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Р. В. Кухтей
Повне судове рішення складено 16.04.2020 року.