Справа № 2а-3596/11
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 квітня 2020 року

Київ

справа №2а-3596/11

адміністративне провадження №К/9901/14875/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Желєзного І.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_1 до Мельнице-Подільської селищної ради Борщівського району Тернопільської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконними рішень, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду у складі суддів: Гудима Л.Я., Довгополова О.М. Святецького В.В. від 08.11.2016,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У квітні 2011 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Мельнице-Подільської селищної ради Борщівського району Тернопільської області (далі - Селищна рада), третя особа: ОСОБА_2 , у якому просив: визнати незаконними наступні рішення Селищної ради:

- від 18.04.2001 №211 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_2 »;

- від 26.04.2001 №217 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_2 про передачу земельної ділянки безоплатно у приватну власність»;

- від 01.08.2006 №60 «Про внесення змін у рішення сесії від 26.04.2011 №218 «Про передачу безоплатно у власність земельної ділянки ОСОБА_2 » (далі - спірні рішення).

2. В обґрунтуванні позову зазначалось, що ОСОБА_2 захопив частину земельної ділянки загальною площею 0,0162 га, яка була в користуванні позивача згідно рішення Селищної ради від 23.01.1996 та без законних підстав приватизував її.

3. Позивач наголошував на тому, що спірні рішення є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки порушують його право як власника земельної ділянки, яка, як він вважає, протиправно передана у власність третьої особи на підставі оспорюваних у цій справі актів органу місцевого самоврядування.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

4. Постановою Борщівського районного суду Тернопільської області від 19.08.2016 у задоволенні позову відмовлено.

5. Приймаючи таку постанову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів наявності у нього станом на день прийняття відповідачем оскаржуваних рішень права на земельну ділянку площею 515 кв.м. в АДРЕСА_1 , а також даних про її межі та підстав їх визначення, доказів накладення земельної ділянки ОСОБА_2 на земельну ділянку позивача.

6. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016 постанову суду першої інстанції скасовано, а позов задоволено. Визнані протиправними та скасовані спірні рішення Селищної ради від 18.04.2001 №211, від 26.04.2001 №217 та від 01.08.2006 №60.

7. Висновки апеляційного суду мотивовані тим, що, як встановлено у ході судового розгляду справи, спірні рішення відповідача, якими передано у користування та безоплатно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,03 га. для обслуговування житлового будинку, прийняті з грубим порушенням чинного на той час законодавства, та порушенням прав і законних інтересів ОСОБА_1 .

8. Також суд апеляційної інстанції зазначав, що зі змісту оскаржуваного позивачем рішення відповідача №60 та протоколу сесії від 01.08.2006 випливає, що таке прийнято лише на підставі довідки ПП «Проект» від 31.07.2006 №17 про розбіжність між наявними розмірами земельної ділянки.

9. Однак, при прийнятті цього рішення, відповідачем не було враховано протиправності попереднього рішення Селищної ради від 26.04.2001 №217, а також факту відсутності дозволу на розроблення ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0462 га., недотримання порядку передачі земельної ділянки, визначеного статтею 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

10. Крім цього, апеляційний суд встановив, що в матеріалах справи знаходиться клопотання, подане відповідачем 24.03.2016, відповідно до якого Мельнице-Подільська селищна рада погоджується з позовними вимогами позивача, що підтверджує факт визнання протиправності оскаржених рішень.

11. Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо протиправності оскаржених позивачем рішень відповідача, і необхідності їхнього скасування у зв`язку з порушенням ними законних прав та інтересів позивача ОСОБА_1 як належного суміжного землекористувача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

12. Не погоджуючись з такою постановою апеляційного суду, ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить її скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

13. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 23.11.1995 між позивачем ОСОБА_1 та представником Фонду державного майна України в Борщівському районі укладено договір купівлі-продажу будівлі (споруди, приміщення) на аукціоні, предметом якого є будівля загальною площею 98,6 кв.м., яка знаходиться у АДРЕСА_1 . Договір зареєстровано Борщівським БТІ 26.12.1995 за реєстровим записом №913.

14. На підставі заяви, поданої ОСОБА_1 , рішенням сьомої сесії 22-го скликання Мельнице-Подільської селищної ради народних депутатів від 23.01.1996 №148 біля приватизованого позивачем будинку закріплено за останнім земельну ділянку площею 515 кв.м.

15. На підставі цього ж рішення та договору купівлі-продажу виготовлений технічний паспорт на будівлю, де в особливих помітках Борщівським БТІ внесено запис про реєстрацію прав позивача, як землекористувача земельною ділянкою площею 515 кв.м. в АДРЕСА_1 . Також в технічному паспорті чітко визначено межі земельної ділянки.

16. Рішенням вісімнадцятої сесії третього скликання Мельнице-Подільської селищної ради від 18.04.2001 №211 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_2 », останньому надано у постійне користування земельну ділянку площею 0,03 га для обслуговування житлового будинку, яка розміщена в АДРЕСА_3 , так як даний жилий будинок він купив у гр. ОСОБА_3 .

17. Згідно із рішенням дев`ятнадцятої сесії третього скликання Мельнице-Подільської селищної ради від 26.04.2001 №217 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_2 про передачу земельної ділянки безоплатно у приватну власність», останньому передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,03 га для обслуговування житлового будинку, що розташована в межах

АДРЕСА_3 . Як видно з копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-ТР № 027740, виданого Мельнице-Подільською селищною радою 24.12.2001 на підставі рішення Мельнице-Подільської селищної ради від 26.04.2001 №218, земельну ділянку площею 0,03 га, що розташована на території Мельнице-Подільської селищної, передано ОСОБА_2 для обслуговування житлового будинку, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №121.

19. Судами також було встановлено, що правильною нумерацією рішення від 26.04.2001 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_2 про передачу земельної ділянки безоплатно у приватну власність», є №217, а не №218.

20. Згідно рішення другої сесії четвертого скликання Мельнице-Подільської селищної ради від 01.08.2006 №60 «Про внесення змін у рішення сесії від 26.04.2001 №218 «Про передачу безоплатно у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_2 », в зв`язку з виявленими в результаті обмірів ПП «Проект» розбіжностей між наявними розмірами земельної ділянки переданої безоплатно у власність ОСОБА_2 рішенням сесії від 26.04.2001 №218 та керуючись пунктом 5 «Про порядок передачі земельних ділянок у власність громадянам України», вирішено внести зміни в рішення сесії від 26.04.2001 №218 «Про передачу безоплатно у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_2 і викласти його в наступній редакції: Передати гр. ОСОБА_2 безоплатно у власність земельні ділянки розташовані в смт. Мельниця-Подільська загальною площею 0,0462 га, в тому числі, земельну ділянку №1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розміщену на площі Галицькій , 8/ 1 площею 0,0462 га.

21. Підставою для прийняття вищезазначеного рішення стала довідка, видана ПП «Проект» від 31.07.2006 №17, згідно якої внаслідок проведеної ПП «Проект» інвентаризації по виготовленню документів із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_2 , яка розміщена в смт. Мельниця-Подільська виявлено розбіжності в площі земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а саме: площа згідно правовстановлюючих документів 0,03 га, фактична площа згідно інвентаризації 0,0462 га.

22. На підставі зазначеного рішення (№60), ОСОБА_2 Мельнице-Подільською селищною радою 01.12.2006 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №465082, а саме: на земельну ділянку площею 0,0462 га, що розташована в АДРЕСА_5 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №14.

23. Судами також було встановлено, що правильною нумерацією рішення від 01.08.2006 «Про внесення змін у рішення сесії від 26 квітня 2001 року №218 «Про передачу безоплатно у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_2 », є №60, а не №59.

24. Суди попередніх інстанцій дослідили й наявний у матеріалах справи договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 09.06.2015 між територіальною громадою селища Мельниця-Подільська Борщівського району Тернопільської області Мельнице-Подільської селищної ради та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , зареєстрований в реєстрі за №1087, відповідно до якого продавець на підставі рішення позачергової сесії шостого скликання Мельнице-Подільської селищної ради Борщівського району Тернопільської області від 12.05.2015 за №923 продає, а покупець купляє земельну ділянку загальною площею 0,0500 га в межах згідно з планом, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , земельна ділянка, 8 Борщівського району Тернопільської області. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0368. На вказаній земельній ділянці розташоване нежитлове приміщення магазину, яке належить покупцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно СТА №768656.

25. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.06.2015 №38767121 проведено державну реєстрацію вищевказаної земельної ділянки.

26. Згідно з актом обстеження земельної ділянки площею 0,0500 га для обслуговування приміщення магазину фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , яка розміщена в АДРЕСА_4 від 24.06.2015 та долученого до нього плану, складеного комісією Мельнице-Подільської селищної ради, в результаті обстеження земельної ділянки, взявши до уваги проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0500 га ФОП ОСОБА_1 для обслуговування приміщення магазину, підтверджено факт розташування частини нерухомого майна площею 6 квадратних метрів гр. ОСОБА_2 на земельній ділянці, яка перебуває у власності ФОП ОСОБА_1 .

27. Також в матеріалах справи наявна відповідь Відділу Держгеокадастру у Борщівському районі Тернопільської області ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області від 12.03.2016 №19-1903-99.61-1978/2-16 у якій зазначається, що відповідно до даних із державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями земельна ділянка площею 0,05 га в смт. Мельниця -Подільська станом на 01.01.1999 року - 01.01.2015 числилась у постійному користуванні за підприємцем ОСОБА_1 , а 09.06.2015 була викуплена останнім та на даний момент знаходиться у його приватній власності.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

28. У касаційній скарзі ОСОБА_2 наполягає на незаконності та необґрунтованості оскаржуваної постанови апеляційного суду, який, на думку скаржника, не надав належної оцінки обставинам справи і не перевірив їх доказами. Зокрема, скаржник посилається на те, що позивач не надав жодних документів, які б підтверджували його право на володіння чи користування спірною земельною ділянкою у момент прийняття відповідачем оскаржуваних рішень.

29. Касаційна скарга, окрім іншого, містить аргументи стосовно того, що позивач пропустив строк звернення до суду і не звертався з клопотанням про поновлення цього строку, не навів поважних для цього підстав, однак суд апеляційної інстанції такі обставини проігнорував.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

30. Вирішуючи цей спір, суди виходили з того, що такий є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

31. В той же час, завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, далі - КАС України, в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом).

32. При цьому, відповідно до частини другої статті 4, пункту першого частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

33. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

34. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

35. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

36. Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

37. Як установлено матеріалами справи, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом про скасування рішень органу місцевого самоврядування, якими вирішено питання про передачу третій особі - ОСОБА_2 безоплатно у приватну власність земельної ділянки, яка, як вважає позивач, належить йому.

38. За позицією ОСОБА_1 , оскаржуваними рішеннями порушені його інтереси, оскільки земельна ділянка, що передана у власність третій особі перебуває саме у його користуванні.

39. Тобто позивач, захищаючи своє право користування земельною ділянкою, фактично оскаржує право власності ОСОБА_2 на цю саме земельну ділянку, передану йому на підставі рішення органу місцевого самоврядування, що підтверджено державним актом.

40. Таким чином, спір у справі, що розглядається, регулюються нормами цивільного права.

41. Конституційний Суд України в Рішенні від 16.04.2009 №7-рп/2009 зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні - це акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

42. Отже, у разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

43. Аналіз зазначених обставин справи дає підстави вважати, що спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу місцевого самоврядування, а стосується захисту його приватних інтересів.

44. За правилами пункту першого частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

45. Згідно з пунктом 10 частини першої статті 16 Цивільного кодексу України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

46. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

47. Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

48. Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки правовідносини у цій справі мають вирішуватись в порядку цивільного судочинства, за правилами якого можливий одночасний розгляд вимог про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, а також захисту приватного інтересу позивача.

49. Аналогічну правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №363/2449/14-а, від 18.04.2018 у справі №369/13240/14-а та від 13.06.2018 у справі №554/4857/16-а.

50. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

51. Наведені скаржником аргументи стосуються суті спору, який, як встановлено вище, є спором про право цивільне і має вирішуватися за правилами цивільного судочинства, а тому надання їм оцінки адміністративним судом є неприпустимим.

52. До того ж, за змістом абзацу другого частини першої статті 354 КАС України, порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

53. Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

54. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

55. За вказаних обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що даний спір позбавлений ознак публічно- правового, оскільки є спором щодо захисту цивільного права позивача, відтак, з огляду на суб`єктний склад учасників спірних правовідносин та предмет спору, такий повинен вирішуватись судом цивільної юрисдикції.

56. За правилами пункту 5 частини першої статті 349, частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

57. Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

58. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

59. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 341 КАС України).

60. В той же час, пунктом 1 частини першої статті 238, частиною першою статті 239 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

61. Ураховуючи викладене, Верховний Суд вважає за необхідне вийти за межі доводів і вимог касаційної скарги й задовольнити її частково. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасувати і закрити провадження у справі. При цьому, роз`яснити позивачу, що даний спір має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

62. Керуючись статтями 340, 341, 344, 349, 354, 355, 356 підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15.01.2020 №460-IX,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Борщівського районного суду Тернопільської області від 19.08.2016 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016 - скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Мельнице-Подільської селищної ради Борщівського району Тернопільської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконними рішень.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції цивільного суду.

Роз`яснити ОСОБА_1 про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Судді: Я.О. Берназюк

І.В. Желєзний