Справа № 640/14155/19
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

15 квітня 2020 року справа №640/14155/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
доГоловного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС)
про1) визнання протиправним та скасування наказу від 22 січня 2019 року №807 «Про проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 »; 2) визнання протиправними дій відповідача по проведенню позапланової документальної невиїзної перевірки позивача на підставі наказу від 22 січня 2019 року №807; 3) визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС від 09 квітня 2019 року №, №, № та №; 4) визнання протиправним та скасування рішень ГУ ДФС від 09 квітня 2019 року № та №; 5) визнання протиправною та скасування вимоги від 09 квітня 2019 року №Ф-121У
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправними дії відповідача щодо проведення перевірки та, як наслідок, протиправність оскаржуваного наказу, оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги у зв`язку із тим, що законодавчих підстав для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки не було; позивача не повідомлено завчасно про проведення перевірки; оскільки перевірку проведено протиправно, винесені на її підставі вимога, рішення та податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/14155/18 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про незгоду із заявленими позовними вимогами, оскільки перевірку призначено та проведено у відповідності до вимог податкового законодавства та за наслідками її проведення встановлено порушення вимог законодавства та винесено оскаржувані рішення.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідачем не повідомлено своєчасно позивача про початок проведення перевірки до її початку; у випадку протиправності дій щодо проведення перевірки, прийняті за її результатом рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 20 січня 2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача заперечив; на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до наказу ГУ ДФС від 22 січня 2019 року №807 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 )" на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з 05 лютого 2019 року по дату завершення перевірки тривалістю 10 робочих днів з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, дотримання вимог обліку та збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року в ГУ ДФС.

На підставі оскаржуваного наказу відповідачем складено повідомлення про проведення перевірки від 23 січня 2019 року №5939/Т/26-15-42-05.

Зазначені повідомлення про проведення перевірки та наказ, направлені позивачу поштою; поштове відправлення повернулось до ГУ ДФС 27 лютого 2019 року із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

За результатами проведеної перевірки відповідач склав акт від 25 лютого 2019 року №416/26-15-42-05/ НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року» (далі по тексту - акт перевірки). Акт перевірки також направлений позивачу поштою, поштове відправлення повернулось до ГУ ДФС з відміткою «за закінченням».

На підставі акта перевірки 09 квітня 2019 року відповідачем винесено:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-121У про наявність станом на 09 квітня 2019 року у позивача заборгованості з єдиного внеску у розмірі 82 817,73 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій та донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким за порушення пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивачу донараховано 82 817,73 грн. на підставі пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 28 405,89 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача за порушення підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України та на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України застосовано штрафні санкції у розмірі 510,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача за порушення підпункту «д» пункту 176.1 статті 176, пунктів 44.1, 44.3 статті 44 Податкового кодексу України та на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України застосовано штрафні санкції у розмірі 510,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу за порушення пункту 177.2 статті177 Податкового кодексу України та згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 1 587 067,36 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 1 270 453,89 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 317 613,47 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу за порушення пункту 183.2 статті 183, пункту 187.1 статті187, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України та на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України та згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 1 981 755,75 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 1 585 404,60 грн. та за штрафними санкціями - 396 351,15 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким за встановлене порушення пункту 1, 4 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на підставі пункту 7 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності застосовано штрафні санкції у розмірі 510,00 грн.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред`явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно із пунктом 61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Статтею 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог вказаного Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України).

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку коли за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язків письмовий запит контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Згідно з пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки встановлені статтею 79 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 79.1 якої документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Згідно із пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Крім того, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення; у свою чергу можливість для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та прийняття відповідного наказу виникає виключно за наявності двох умов: 1) виявлення фактів, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства; 2) не надання платником пояснень та їх документального підтвердження на запит контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження виявлення фактів, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що надісланий позивачу запит про надання документів від 26 листопада 2018 року №76980/Т/26-15-42-05-27 повернувся до ГУ ДФС з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» 14 січня 2019 року. Тобто, вказаний запит вважається врученим ОСОБА_1 14 січня 2019 року. при цьому, наказ №807 прийнято 22 січня 2019 року.

Оскільки оскаржуваний наказ прийнято відповідачем 22 січня 2019 року, суд дійшов висновку, що ГУ ДФС порушено встановлений підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України 10-денний строк з дня отримання запиту на надання платником пояснень та їх документального підтвердження, чим, у свою чергу, порушено право позивача на надання пояснень та їх документального підтвердження.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу направлено запит від 26 листопада 2018 року №76980/Т/26-15-42-05-27 про надання документів, який повернувся 14 січня 2019 року ГУ ДФС із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання»; 22 січня 2019 року ГУ ДФС на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України, пункту 2 статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у зв`язку з отриманням інформації щодо порушення вимог чинного законодавства прийнято оскаржуваний наказ, який разом із повідомленням від 23 січня 2019 року №5939/Т/26-15-42-05 надіслані позивачу та 27 лютого 2019 року повернулись до ГУ ДФС з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Тобто, датою вручення позивачу оскаржуваного наказу та повідомлення є 27 лютого 2019 року.

У свою чергу, акт перевірки складено відповідачем 25 лютого 2019 року, тобто, станом на дату його складення ОСОБА_1 не був повідомлений належним чином про дату початку та місце проведення перевірки, чим порушено право позивача бути присутнім під час проведення перевірки, на надання відповідних пояснень та документів.

За вказаних обставин суд вважає, що контролюючим органом не дотримано вимоги пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України як в частині оформлення наказу, так і в частині вручення позивачу у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

В свою чергу, невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення).

Наведене правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду України у постанові від 27 січня 2015 року (справа №21-425а14), а також Верховного Суду у постановах від 06 лютого 2018 року (справа №802/1241/17-а) та від 21 лютого 2018 року (справа №821/371/17).

Нормами Податкового кодексу України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою для винесення наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року (справа №826/12651/14) та у постанові Верховного Суду від 17 березня 2018 року (справа №1570/7146/12).

Тобто у разі визнання перевірки незаконною така перевірка відсутня як юридичний факт, що виключає наявність у податкового органу компетенції на прийняття акта індивідуальної дії (рішення, вимоги, податкового повідомлення-рішення). У такому випадку висновки акта перевірки, визнаної протиправною, не повинні оцінюватися судом. Податкові повідомлення-рішення, рішення, вимога як акти індивідуальної дії, є протиправними та підлягають скасуванню в силу незаконності податкової перевірки та відсутності правових наслідків такої.

Такої позиції дотримується Верховний суд у постановах від 17 січня 2018 року провадження №К/9901/1895/18 по справі №1570/7146/12 (ЄДРСРУ №71692623), від 16 січня 2018 року у справі №2а/1570/4582/11, провадження №К/9901/924/18 (ЄДРСРУ №71630461).

З урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів того, що відповідачем виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, а також враховуючи порушення відповідачем строку винесення наказу від 22 січня 2019 року №807, суд приходить до висновку, що ГУ ДФС не мало підстав для прийняття відповідного наказу та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Враховуючи викладене, наказ ГУ ДФС від 22 січня 2019 року №807 та вчинені на його підставі дії по проведенню перевірки суперечать приписам Податкового кодексу України, а тому є протиправними.

Суд зазначає, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України. Результати перевірки, отримані внаслідок неправомірних дій органу, у будь-якому випадку, не можуть бути підставою для збільшення суми грошового зобов`язання та застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року, провадження №К/9901/881/18 по справі №805/13237/13-а (ЄДРСР №71630430).

При вирішенні спору суд також враховує, що у межах проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, щодо якої норми Податкового кодексу України не передбачають процедури та порядку допуску посадових осіб контролюючого органу, позивач був позбавлений можливості висловити свою незгоду із правомірністю призначення щодо нього податкової перевірки до моменту її проведення шляхом не допуску до перевірки.

Крім того, на переконання суду, встановлення обставин невідповідності наказу на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки нормам Податкового кодексу України є безумною підставою для його скасування, незалежно від того, чи реалізовано положення такого наказу на момент вирішення спору, чи ні.

При цьому, право на судовий захист пов`язане із самою протиправністю оскаржуваного рішення та дій не ставиться в залежність від наслідків реалізації таких рішень або дій, що відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24 січня 2006 року у справі за позовом АКБ "Мрія" до ДПІ у м. Вінниці про визнання неправомірною позапланової комплексної перевірки.

Отже, відсутність доказів про своєчасне отримання позивачем копії наказу про призначення невиїзної документальної перевірки та інформації про дату початку та місце проведення перевірки свідчить про неправомірність дій податкового органу щодо проведення перевірки.

В свою чергу, неправомірність дій податкового органу щодо проведення перевірки свідчить про неналежність та недопустимість такого доказу як акт перевірки, оскільки податковий орган не мав права проводити перевірку, та, відповідно, складати акт перевірки.

З урахуванням викладеного, акт перевірки не може бути використаний для прийняття будь яких рішень на його підставі, оскільки податкова інформація зібрана з порушенням норм чинного законодавства та прав платника податків (зокрема права на присутність під час проведення перевірок та надання пояснень з питань, що виникають під час таких перевірок).

Таким чином, проведена відповідачем перевірка позивача, за результатами якої складено акт від 25 лютого 2019 року №416/26-15-42-05/ НОМЕР_1 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року ", не створює правових наслідків, зокрема у вигляді прийняття оскаржуваних рішень, вимоги та податкових повідомлень-рішень.

При цьому, доводи відповідача щодо виявлених під час перевірки порушень не спростовують факту незаконності проведення перевірки позивача, а тому підстави для надання їм правової оцінки відсутні. Аналогічна позиція щодо відсутності підстав оцінювати висновки незаконної перевірки викладена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року №К/9901/1970/17.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС від 09 квітня 2019 року №, №, № та №, рішень ГУ ДФС від 09 квітня 2019 року № та № і вимоги від 09 квітня 2019 року №Ф-121У, прийнятих за наслідками незаконних дій, та необхідність їх скасування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних дій, наказу, податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить присудити понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 141,80 грн. рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві щодо проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 22 січня 2019 року №807 «Про проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 )».

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 22 січня 2019 року №807 «Про проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 )».

4. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 09 квітня 2019 року №, №, № та №.

5. Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання за невстановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09 квітня 2019 року № та №.

6. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 09 квітня 2019 року №Ф-121У.

7. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 141,80 грн. (одинадцять тисяч сто сорок одна гривня вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 );

Головне управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ідентифікаційний код 39439980).

Суддя В.А. Кузьменко