Справа № 280/3965/19
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2020 року м. Дніпросправа № 280/3965/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року (суддя Стрельнікова Н.В.) у справі №280/3965/19 за позовом ОСОБА_1 до міського голови міста Запоріжжя Буряк Володимира Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відсутності дій по відновленню комунальними підприємствами Запорізької міської ради послуг водопостачання та електропостачання власності магазину ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року до ОСОБА_1 застосовано заходи процесуального примус та стягнуто з позивачки на користь Державного бюджету України штраф у розмірі 4202,0грн.

Підставою для застосування заходів процесуального примусу стало допущення позивачкою зловживання процесуальними правами.

Такі висновки суд обґрунтував тим, що позивачкою, під час проведення підготовчого засідання, безпідставно було подано чотири заяви про відвід судді, у задоволенні кожної з якої було відмовлено з огляду на їх необґрунтованість.

Вказані дії позивачки суд розцінив як безпідставне затягування розгляду справи та перешкоджання розгляду справи, що свідчить про зловживання позивачкою процесуальними правами та є підставою для застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом безпідставно застосовано заходи процесуального примусу, оскільки підставою для подання заяв про відвід судді слугували дії самої судді, яка фактично ухилялася від розгляду справи у визначені законом строки; неправомірно відмовляла у задоволенні заяв про забезпечення позову та інших процесуальних заяв (щодо допиту свідка, щодо прийняття змін та уточнень до позову). Такі дії судді, за позицією позивачки, свідчили про упереджене ставлення судді до розгляду справи, що і було підставою для подання заяв про відвід судді.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 та 2 ст. 44 КАС України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки та зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 45 КАС України передбачено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Отже заявлення учасником справи завідомо безпідставного відводу може бути розцінено судом як зловживання особою своїми процесуальними права.

В той же час, визначена законодавцем така ознака безпідставного відводу як «завідомо» вказує на те, що учасник справи, який такий відвід заявив, переслідує певну мету, наприклад, затягнути чи перешкодити розгляду справи (як про це зазначив суд першої інстанції). При цьому такий підхід законодавця вказує і на суб`єктивне ставлення особи до своїх дій, яка такий відвід заявила, а саме така особа повинна усвідомлювати те, що такий відвід є завідомо безпідставний, а дії щодо його подання фактично переслідують іншу мету.

Тобто ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії особи, а умисні дії, які переслідують певну нелегітимну мету.

У спірному випадку, зробивши висновок про зловживання позивачкою процесуальними правами, суд першої інстанції виходив з того, що такі дії позивачки направлені на на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи.

Але з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можливо, оскільки позов подано саме ОСОБА_1 , а відповідно вона і є зацікавленою особою щодо розгляду її позову. При цьому слід врахувати і те, що сам факт подання позову не надає будь-яких привілей позивачці у спірних відносинах та не створює будь-яких обов`язків для особи, яка визначена як відповідач за позовом.

Отже висновком суду першої інстанції про те, що такі дії позивачки, як подання заяв про відводи судді, переслідують мету затягнути чи перешкодити розгляду справи, неможливо визнати обґрунтованими.

При цьому сам факт незадоволення таких заяв не може свідчити про те, що вони були завідомо безпідставними та переслідували саме мету затягнути розгляд справи чи перешкодити її розгляд.

З цього приводу слід звернути увагу і на те, що ст.36 КАС України визначає однією із підстав для відводу судді наявність інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Як вбачається із поданих позивачкою заяв про відвід судді, фактично підставою для відводу судді у них визначалися обставини, які за позицією позивачки, викликали у неї сумнів у неупередженості судді, але у кожній заяві такі обставини були різними.

Отже у спірному випадку не можливо стверджувати про те, що позивачкою було подано чотири заяви про відвід судді з аналогічних підстав та з аналогічними обставинами.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для застосування до позивачки заходів процесуального примусу у вигляді штрафу, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року у справі №280/3965/19 - скасувати.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Вступну та резолютивну частину проголошено 14.04.2020р.

Повне судове рішення складено 15.04.2020р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк