Справа № П/320/651/20
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 квітня 2020 року № П/320/651/20
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, в якому просить суд:

- визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 згідно довідки Сквирського районного споживчого товариства про заробітну плату за роботу в зоні відчуження ЧАЕС від 18.03.2009 №47;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області поновити виплати та здійснити подальше нарахування і виплату пенсії ОСОБА_1 виходячи з розміру заробітної плати за період виконання нею робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі 305 крб. 18 коп. на підставі довідки Сквирського районного споживчого товариства №47 від 18.03.2009 відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 15.11.2019, з урахуванням вже виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 17.03.1980 по 01.09.1989 перебувала у трудових відносинах із Сквирською райспоживспілкою, правонаступником якого є Сквирське районне споживче товариство, на посаді товарознавця. Після подій на Чорнобильській АЕС, у період з 28.10.1986 по 30.10.1986 позивача було відряджено до зони відчуження для участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Позивач зазначає, що облік часу у той період в зоні аварії на Чорнобильській АЕС не вівся. Через дану тяжку і небезпечну для життя та здоров`я роботу, з 14.01.2009 позивач втратила професійну здатність на 80 %, внаслідок чого стала інвалідом 2 групи, захворювання якої пов`язано із роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згодом, на підставі частини 4 статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громада які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" згідно первинних документів про заробітну плату позивача, кількість відпрацьованого часу та місця виконання робіт, Сквирським районним споживчим товариством було видано позивачу довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження ЧАЕС від 18.03.2009 №47. Відповідно до змісту даної довідки, за період з 28.10.1986 по 30.10.1986 позивачу за роботу в зоні відчуження ЧАЕС було нараховано загалом 305 крб. 18 коп.

Відповідно до зазначеної вище довідки від 18.03.2009 №47 позивач отримувала пенсію, однак нещодавно дізналась, що пенсію було перераховано відповідачем, що в свою чергу призвело до значного її зменшення.

15.11.2019 позивач через свого представника засобами поштового зв`язку письмово звернулась до відповідача із досудовою вимогою №289 про проведення перерахунку та виплати їй пенсії згідно довідки Сквирського районного споживчого товариства про заробітну плату в зоні відчуження ЧАЕС від 18.03.2009 №47.

Однак, листом №1436103-22 від 18.12.2019 позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії за її заявою. Свою позицію відповідач обґрунтував тим, що Сквирське районне споживче товариство не мало права видавати довідку №47 від 18.03.2009, оскільки не є правонаступником Сквирської райспоживспілки, а є зберігачем архіву.

Позивач не погоджується із такою позицією відповідача, вважає її надуманою, що не відповідає приписам чинного законодавства. Вказує, що відповідач порушує права позивача на справедливу пенсію, адже вищевказана довідка від 18.03.2009 №47 не була визнана судом незаконною, або такою, що видана безпідставно чи з порушенням правил її видачі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що оскільки оплату праці, відповідно до довідки від 18.03.2009 №47 Сквирське районне споживче товариство фактично не проводило, і позивачка такі кошти не отримувала.

Пояснює, що відомості в довідці не підтверджено первинними документами.

На думку відповідача, оскільки сума заробітної плати, зазначена в довідці від 18.03.2009 №47, фактично не була виплачена позивачці, перерахунок пенсії не може проводитися на припущеннях чи даних, які не відповідають первинним бухгалтерським документам.

Відповідач також у відзиві на позовну заяву просив суд здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Вирішуючи питання про наявність підстав для розгляду адміністративної справи в судовому засіданні, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частини 2 та 3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Особливості розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження встановлені статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 5 вказаної статті, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Тобто, за загальним правилом, відкриті у спрощеному позовному провадженні справи розглядаються судом без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Частиною 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У даному випадку предмет позову стосується рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Таким чином, дана адміністративна справа у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України є справою незначної складності, що має бути розглянута без проведення судового засідання.

Зазначаючи про необхідність розгляду справи у судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін, відповідач у відзиві не зазначила, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання.

Враховуючи, що дана адміністративна справа з огляду на її предмет і характер спірних правовідносин є малозначною і будь-яких вагомих підстав для її розгляду у судовому засіданні відповідач не зазначив, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач не погоджується з викладеними у відзиві поясненнями відповідача. Так, у відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідач не спростував її доводи та аргументи стосовно суті позовних вимог. Позивач наголошує, що довідка № 47 від 18.03.2009 була перевірена пенсійним фондом, за результатами перевірки не виявлено порушень при видачі даної довідки, пенсія призначалась і виплачувалась на підставі даної довідки. Просила суд позов задовольнити.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом ІІ групи, яка має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, причина інвалідності якої - захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Вказані обставини підтверджуються даними, наведеними у виписці з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії КИО-1 №330560, експертному висновку Київської регіональної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 27.05.2008 № 09/08, посвідченні серії НОМЕР_1 та вкладкою до нього № НОМЕР_2 , посвідченні серії НОМЕР_3 .

Згідно довідки Серії КИО-І №330560 про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, Обласною спеціалізованою медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 встановлено 80% втрати професійної здатності з 14.08.2009 довічно у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до відомостей про роботу, які містяться у трудовій книжці позивача, а також довідки Сквирського районного споживчого товариства Київської регіональної спілки споживчої кооперації від 21.05.2014 №158 ОСОБА_1 з 17.03.1980 по 01.09.1989 працювала на посаді товарознавця в Сквирській райспоживспілці, правонаступником якої є Сквирське районне споживче товариство.

Відповідно до маршрутного листа, позивач з 28.10.1986 по 30.10.1986 перебувала у зоні ЧАЕС.

Згідно довідки Київської обласної спілки споживчих товариств від 22.11.2011 №01-102 Сквирська районна спілка споживчих товариств відповідно до її власного Розділу 1 ч. 3 Статуту входила до складу Київської обласної спілки споживчих товариств. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про споживчу кооперацію" Статуту Сквирської районної спілки споживчих товариств, договору делегування, райспоживспілка звітувала до Київської облспоживспілки про власну фінансово-господарську діяльність, подавала відповідну звітність, в тому числі стосовно нарахувань заробітної плати. Київська обласна спілка споживчих товариств підтверджує, що ОСОБА_1 працювала в зоні відчуження з 28 по 30 жовтня 1986 року в м. Прип`ять, про що і видана довідка.

Відповідно до витягу з книги по рахунку №70 «Рахунки по оплаті праці» перерахунки зарплати працівникам, які працювали в зоні відчуження в 1986 році, ОСОБА_1 у 2009 році за відпрацьовані в зоні ЧАЕС 3 дні, тривалість відпрацьованого часу 62 години, було перераховано заробітну плату на загальну суму 305 крб. 18 коп.

Сквирською районною спілкою споживчих товариств було видано позивачу довідку №47 від 18.03.2009 про заробітну плату в зоні відчуження ЧАЕС, зі змісту якої вбачається, що за роботу в населеному пункті зони відчуження м. Прип`ять, за період з 28.10.1986 по 30.10.1986 позивачу виплачена заробітна плата в сумі 305 крб. 18 коп.

Судом встановлено, що довідка Сквирської районної спілки споживчих товариств № 47 від 18.03.2009 була подана позивачем при перерахунку пенсії з більшого заробітку, проте в подальшому розрахунок пенсії на підставі цієї довідки було припинено.

Представником позивача при ознайомленні з матеріалами пенсійної справи встановлено, що позивача не було повідомлено про причини припинення виплати пенсії на підставі довідки №47 від 18.03.2009.

15.11.2019 представником позивача направлено досудову вимогу до начальника Сквирського відділу обслуговування громадян Головного управління ПФУ у Київській області з вимогою поновити виплату пенсії позивачу із заробітку зазначеного в довідці Сквирської районної спілки споживчих товариств №47 від 18.03.2009, яка знаходиться в матеріалах пенсійної справи з дня, коли було фактично припинено виплату пенсії за вказаною довідкою.

Листом від 18.12.2019 № 1436/103-22 відповідач повідомив позивача, що відсутні підстави для виплати пенсії на підставі довідки №47 від 18.03.2009.

В обґрунтування відмови відповідач зазначив, що з 10.04.2009 позивачу було перераховано пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків, на підставі довідки Сквирського споживчого товариства Київської області від 18.03.2009 №47 за період з 28.10.1986 по 30.10.1986. Сквирська райспоживспілка, її підприємства та споживчі товариства, що входили до складу райспоживспілки були ліквідовані, у зв`язку із збитковою роботою за рішенням їх вищих органів управління, а архівні документи були передані у створене Сквирське районне споживче товариство, тобто це товариство не правонаступник Сквирської райспоживспілки, а зберігач архіву. З 01.01.2012 пенсія позивача обчислюється в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №1210.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення встановлено Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

У свою чергу, процедура та порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначається Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210.

Так, пунктом першим вказаного Порядку встановлено, що пенсії за бажанням осіб можуть призначатися, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

При цьому, в силу пп. 4 п. 3 даного Порядку у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

Статтею 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII закріплено, що видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок), довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Тобто, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01.07.2000 є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України у постановах від 17 березня 2015 року у справі №21-11а15, від 15 грудня 2015 року у справі №2-а/576/29/14, Верховним Судом у постановах від 17 квітня 2018 року у справі №376/2559/17, від 13 лютого 2018 року у справі №358/1179/17, від 07 червня 2018 року у справі №577/1982/17, від 24 квітня 2018 року у справі №686/6278/17, від 12 червня 2018 року у справі №458/417/15-а.
Судом встановлено, що позивачу така довідка була видана Сквирським районним споживчим товариством на підставі первинних бухгалтерських документів, які підтверджують нарахування та виплату заробітної плати.

Крім того, згідно довідки Київської обласної спілки споживчих товариств від 22.11.2011 №01-102 Сквирська районна спілка споживчих товариств звітувала до Київської облспоживспілки про власну господарську діяльність, подавала відповідну звітність в тому числу стосовно нарахувань заробітної плати, внаслідок чого Київська облспоживспілка підтверджує, що позивач працювала в зоні відчуженні з 28.10.1986 по 30.10.1986 та отримала за це заробітну плату.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу в перерахунку пенсії на підставі довідки, яка була видана на підставі первинних бухгалтерських документів, а тому позивач має законне право на здійснення такого перерахунку.

При цьому суд зазначає, що відповідно до пункту 4.2 Порядку, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Тотожні повноваження територіальних органів Пенсійного фонду України визначені у статті 64 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Доказів того, що на виконання даних повноважень відповідачем направлялись запити про надання підтверджуючих документів або вчинялись інші дії і за наслідками таких дій відповідачем були отримані докази, що свідчать про невідповідність сум, зазначених у довідці про заробітну плату фактичним обставинам, відповідач під час розгляду справи не надав.

Більш того, суд акцентує особливу увагу на тому, що довідка Сквирського районного споживчого товариства № 47 від 18.03.2009, яка видана на підставі первинних бухгалтерських документів була підставою для обчислення пенсії позивача раніше - з 10.04.2009 по 31.12.2011, що не заперечується сторонами.

Суд зазначає, що довідка Сквирського районного споживчого товариства № 47 від 18.03.2009, не була визнана судом незаконною, недійсною або такою, що видана безпідставно чи з порушенням правил її видачі.

При цьому суд враховує, що відповідач, всупереч вимогам частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не надав суду будь-яких доказів, які б спростовували факт того, що Сквирським районним споживчим товариством не було проведено доплату позивачу коштів згідно книги по рахунку №70 "Рахунки по оплаті праці".

При цьому суд звертає увагу на інші беззаперечні докази перебування позивача у зоні відчуження при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а саме: виписку з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії КИО-1 №330560, експертний висновок Київської регіональної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 27.05.2008 № 09/08, посвідчення серії НОМЕР_1 та вкладку до нього № НОМЕР_2 , посвідчення серії НОМЕР_3 , довідку Серії КИО-І №330560 про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги.

Суд наголошує, що відповідач, не будучи органом, який є компетентним та уповноваженим встановлювати факт участі особи у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, перебирає на себе не властиві йому повноваження ставити під сумнів чинні, не скасовані, не визнані недійсними офіційні документи, які свідчать про особисту участь позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, нехтуючи правом особи, яка жертвуючи власним здоров`ям, виконувала свій громадянський обов`язок перед державою.

Отже, суд переконаний, що обов`язок збереження всіх первинних бухгалтерських документів за 1986 рік, зокрема, документів щодо виплати заробітної плати та відрядження позивача у зону відчуження, за часів існування Радянського Союзу, де всі документи та сама подія - аварія на ЧАЕС були тривалий час засекречені, не може бути покладено на позивача, як і поставлено під сумнів їх існування, адже наслідки у вигляді ушкодженого здоров`я, причинний зв`язок втрати якого поставлено в пряму залежність від участі особи у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС уповноваженими та компетентним органами, є тим прямим та безперечним доказом, який свідчить про наявність права на отримання належного рівня пенсійного та соціального забезпечення як такого.

Таким чином, відмова відповідача у перерахунку пенсії позивача з урахуванням довідки Сквирського районного споживчого товариства № 47 від 18.03.2009 про заробітну плату за роботу в зоні відчуження ЧАЕС є необґрунтованою та протиправною.

Суд не бере до уваги також посилання відповідача на лист Міністерства праці України від 20.11.1995 №09-3815, лист Міністерства праці України, Міністерства України у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, Міністерства Фінансів України від 29.10.1992 № 09-3751/1032/3к/13-412/308, оскільки вказані листи мають рекомендаційний характер.

Щодо посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду України про те, що невід`ємною складовою підстав та порядку перерахунку пенсії є беззаперечне підтвердження відомостей, що містяться в довідці про заробітну плату, відповідними первинними документами бухгалтерського обліку про тривалість робочого дня та місце її виконання (постанови від 04.11.2015 у справі № 539/4466/14-а та від 15.12.2015 у справі №2-а/576/29/14), суд наголошує, що тривалість робочого дня позивача, місце виконання роботи, дані про нараховану та виплачену заробітну плату підтверджені первинними документами, зокрема, витягом книги по рахунку № 70 "Рахунки по оплаті праці" Перерахунки зарплати працівникам, які працювали в зоні відчуження в 1986 роках, довідкою Сквирського районного споживчого товариства Київської районної спілки споживчої кооперації від 21.05.2014 №158, довідкою Київської спілки споживчих товариств від 22.11.2011 №01-102 та маршрутним листом.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Отже, оскільки відмова відповідача у поновленні пенсії, викладена у листі від 08.11.2018 стосується прав конкретної особи, вказане рішення є індивідуальним актом та підлягає оскарженню шляхом подання позову про визнання його протиправним та скасування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо поновлення виплати пенсії згідно довідки Сквирського районного споживчого товариства про заробітну плату за роботу в зоні відчуження ЧАЕС від 18.03.2009 № 47, підлягають задоволенню.

Статтею 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Разом із цим, суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява № 30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява № 20390/07).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Крім того, приписами статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 по справі №1-12/2003).

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів РЄ державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Таким чином, з огляду на зазначене, з метою забезпечення ефективного та належного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , виходячи з розміру заробітної плати за період виконання нею робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в сумі 305 (триста п`ять) крб. 18 коп., на підставі довідки Сквирського районного споживчого товариства №47 від 18.03.2009, відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 15.11.2019, з урахуванням вже виплачених сум.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатньо належних і достовірних доказів, а отже, не довів правомірності своїх дій.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач є звільненим від сплати судового збору. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав. Таким чином, судові витрати присудженню на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 згідно довідки Сквирського районного споживчого товариства про заробітну плату за роботу в зоні відчуження ЧАЕС від 18.03.2009 № 47.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області поновити виплати та здійснити подальше нарахування і виплату пенсії ОСОБА_1 виходячи з розміру заробітної плати за період виконання нею робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі 305 крб. 18 коп. на підставі довідки Сквирського районного споживчого товариства №47 від 18.03.2009 відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 15.11.2019, з урахуванням вже виплачених сум.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.