Справа № 160/10233/19
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Дніпрогаз до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, третя особа ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування припису, -
Відповідач стверджує, що перевіркою було встановлено факт порушення прав споживачів діями працівників Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», що виразились у приведенні обсягу фактично спожитого газу до стандартних умов, але не виражений в енергетичних одиницях, тобто збільшення такого обсягу шляхом застосування підвищуючого коефіцієнту. Відсутність підстав для приведення об`єму спожитого газу до стандартних умов у даному випадку пояснюється тим, що мешканці житлового будинку є побутовими споживачами, фізичними особами, а не суб`єктом господарювання, на яких й поширюються приписи нормативних актів про застосування коефіцієнтів приведення до стандартних умов. В підсумування своїх висновків відповідач зазначив, що оскаржуваний припис відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки позивач припустився порушення прав споживачів, з метою усунення яких й виносився спірний припис.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.
У встановлений строк позивач усунув недоліки позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2020 року поновлено провадження у даній справі, розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Клопотання ОСОБА_1 про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача задоволено. Залучено до участі у справі залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1
21.02.2020 року, та у період з 03.03.2020 року по 04.03.2020 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній відпустці, а в період з 05.03.2020 року по 19.03.2020 року суддя перебував на лікарняному.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з огляду на таке.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Диіпрогаз» є суб`єктом природної монополії та здійснює діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території міста Дніпро та Дніпропетровського району (крім сел Любимівка, Перше травня, Балівка, Зоря, Маївка, Степове, Партизанське, Чумаки, радгоспу «Дзержинець») Дніпропетровської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні користуванні чи експлуатації АТ «Дніпрогаз» (згідно постанови НКРЕКП № 816 від 19.06.2017р «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу»).
Слід зазначити, що предметом зазначеної перевірки є дотримання позивачем вимог законодавства про захист прав споживачів при наданні послуг.
Висновки посадової особи відповідача про порушення прав споживача ґрунтуються на тому, що мешканцям будинку 25 АДРЕСА_1 , неправомірно здійснюються нарахування за послуги газопостачання шляхом приведення фактично використаного газу до стандартних умов, застосовуючи положення Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРНКІІ №2496 від 30.09.2015р., Кодексу ГРМ, додатків до «Методики приведення об`єму природного газ/ д. стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу», затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 20 лютого 2004 року № 116 (далі - Методика № 116).
Не погоджуючись із спірним приписом, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності», державний нагляд (контроль) - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляд) (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Відповідно до вимог ч. 8 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляд) (контролю) у сфері господарської діяльності», припис - це обов`язкова для виконання у зазначені строки письмова вимога посадової особи державного нагляду (контролю) суб`єкта господарюванню щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій що:и суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державной' нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.
Розпорядчі документи щодо усунення порушень вимог законодавства можуть бути оскаржені до відповідного центрального органу виконавчої влади або суду в установленому законом порядку (ч.9 ст.7 Закону).
Слід зазначити, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо ціну продукції визначено неналежним чином (п.7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів»).
АТ «Дніпрогаз» як Оператор ГРМ відповідно до вимог п.п.2-3 гл.2 розд. 1 Кодексу ГРМ виконує функції розподілу природного газу, забезпечення комерційного обліку природного газу, формування добових, декадних, місячних, квартальних та річних показників фактичного об`єму та обсяг) передачі (розподілу, споживання) природного газу.
Оператор ГРМ відповідно до вимог Кодексу ГТС передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача (абзац 3 пункту 5 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ).
Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником (абзац 4 пункту 5 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ).
Таким чином, ціну (нарахування) за спожитий споживачами природний газ визначає постачальник (ТОВ «Дніпропетровськгаз збут»), на підставі даних про об`єми та обсяги споживання природного газу, які надходять від Оператора ГРМ (АТ «Дніпрогаз»).
Отже, аналізуючи наведене, суд вважає, що оскільки АТ «Дніпрогаз» не визначає цін на природний газ, а тому припис щодо усунення порушення визначеного п.7 ч. 1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» приписано до неналежної особи.
Висновки відповідача про те, що АТ «Дніпрогаз» неправомірно здійснює побутовим споживачам (мешканцям будинку 25А АДРЕСА_2 ) нарахування за послуги газопостачання шляхом приведення фактично використаного газу до стандартних умов судом відхиляються о огляду на таке.
Відповідно до ст.92 Конституції України, виключно законами України визначаються засади використання природних ресурсів, виключної (морської) економічної зони, континентального шельфу, освоєння космічного простору, організації та експлуатації енергосистем, транспорту і зв`язку.
Так, абз.1 пункту 2 глави 1 розділу IX Кодексу ГРМ визначено, що порядок комерційною обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та Оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього Кодексу. Порядок укладання договору розподілу природного газу визначений розділом VI цього Кодексу.
При цьому абзац 2 пункту 3 глави 1 розділу IX Кодексу ГРМ вказує на те, що фактичний об`єм надходження природного газу до/з ГРМ (у тому числі по об`єктах споживачів) за певний період визначається в точках комерційного обліку (на межі балансової належності) на підставі даних комерційних вузлів обліку, встановлених в точках вимірювання, та інших регламентованих процедур у передбачених цим Кодексом випадках.
Об`єм природного газу в точках комерційного обліку має бути приведений до стандартних умов та переведений в одиниці енергії (обсяг) згідно з розділом XV цього Кодексу.
Також, відповідно до абзацу шостого пункту 3 глави 1 розділу IX Кодексу ГРМ, оператор ГРМ зобов`язаний за підсумками місяця, але не пізніше 8-го числа, наступного за розрахунковим місяцем, опублікувати на власному сайті фактичні дані щодо розміру середньозваженої вищої теплоти згоряння природного газу за кожним маршрутом; передбачити у платіжних документах споживачів за послуги з розподілу природного газу, а також в особистому кабінеті споживача, інформацію прі величину коефіцієнту приведення до стандартних умов (якщо вузол обліку природного газ) споживача не приводить в автоматичному режимі об`єм природного газу до стандартних умов), розмір середньозваженої вищої теплоти згоряння за розрахунковий період, а також розмір спожитого обсягу енергії природного газу (за трьома одиницями виміру: кВт-год, Гкал, МДж).
Отже, суд вважає, що діючим законодавством на позивача покладено обов`язок при комерційному обліку газу, в тому числі здійснювати дві окремі процедури: 1) приведення газу до стандартних умов 2) передачу постачальнику інформації щодо обсягу спожитої енергії природного газу за трьома одиницями виміру (кВттод (кіловат-годинах), Гкал (гігакалоріях), МДж (мегаджоулях)) та величину об`єму природного газу (м куб.) з метою відображення в рахунках обсягу спожитої енергії' природного газу за трьома одиницями виміру (кВттод (кіловат-годинах), Гкал (гігакалоріях), МДж(мегаджоулях)) та величину об`єму природного газу (м куб.), що і виконується Позивачем кожний місяць по всім споживачам природного газу, у тому числі по побутовим.
Згідно п. 2 гл. 1 розд. VI Кодексу ГРМ, доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природной газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2498 в порядку, визначеному цим розділом.
Пунктом 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ встановлено, що договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу (далі Типовий договір розподілу).
Пункт 1.2 Типового договору розподілу визначено, що умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу ГРМ.
Розділ V Типового договору розподілу містить в собі порядок обліку природного газу, що передається Споживачу.
Пункт 5.1. Типового договору розподілу визначає, що облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається Оператором ГРМ та споживається Споживачем на межі балансової належності об`єкта Споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.
Пункт 5.2. Типового договору розподілу встановлює, що визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по Споживачу здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим Договором.
При цьому, для визначення об`єму розподілу та споживання природного газу беруться дані комерційного вузла обліку Оператора ГРМ. У разі відсутності комерційного вузла обліку в Оператора ГРМ беруться дані комерційного вузла обліку Споживача.
В той же час, пункт 5.3. Типового договору розподілу встановлює, що за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (м. куб.) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених в Кодексі газорозподільних систем.
А п. 5.6. Типового договору розподілу визначає, що після визначення загального об`єму розподіленого Споживачу (спожитого ним) природного газу, приведеного до стандартних умов, Оператор ГРМ в установленому порядку здійснює переведення величини об`єму природного газу в обсяг розподіленої (спожитої) енергії, що має визначатись за трьома одиницями виміру: в кВт год, в - Гкал, в - МДж.
Дані про об`єм (м куб.) та обсяг (кВт год, Гкал, МДж) розподіленого Споживачу (спожитого ним) природного газу за розрахунковий період (місяць) зазначаються Оператором ГРМ в особистому кабінеті Споживача (після його запровадження) та/або в рахунку про сплату послуги за цих Договором.
Оператор ГРМ зобов`язується в установленому порядку передавати інформацію про загальний об`єм та обсяг розподіленого Споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для можливості її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником Споживача.
Визначені за умовами цього Договору об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між Споживачем та його постачальником.
Крім того, суд звертає увагу на те, що пунктом 1 розділу III Правил постачання природного газу визначено, що підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є:
наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу;
наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов.
Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг своєю Постановою № 2500 від 30.09.2015 року затвердила Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам (далі Договір).
У відповідності до п. 1.1 Договору - цей Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником.
Згідно із приписами п. 31 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» у якому зазначено, що природний газ, нафтовий (попутний) газ, газ (метан) вугільних родовищ та газ сланцевих товщ, газ колекторів щільних порід, газ центрально-басейнового типу (далі - природний газ) - суміш вуглеводнів та невуглеводневих компонентів, що перебуває у газоподібному стані за стандартних умов (тиск - 760 міліметрів ртутного стовпа і температура - 20 градусів за Цельсієм) і є товарною продукцією».
Пунктом 4 Постанови НКРЕКП від 26 січня 2017 року № 84 «Про затвердження Змін до деяких постанов НКРЕКП щодо запровадження на ринку природного газу використання одиниць енергії» (далі - Постанова № 84), передбачено зобов`язання операторів ГРМ додатково передбачити у платіжних документах споживачів за послуги з розподілу природного газу, а також в особистому кабінеті споживача інформацію про розмір коефіцієнту приведення до стандартних умов (якщо вузол обліку природного газу споживача не приводить в автоматичному режимі об`єм природного газу до стандартних умов), розмір середньозваженої вищої теплоти згоряння за розрахунковий період, а також обсяг енергії спожитого природного газу (за трьома одиницями виміру: кВт-год, Гкад, МДж).
Відповідно до змін Кодексу ГРМ, внесених Постановою № 84 додатково до перелічених вище норм, прямо наведене положення, що застосовується до всіх, без винятку, споживачів: «Для проведення розрахунків по вузлах обліку, які не обладнані корекцією тиску та температури коефіцієнт приведення до стандартних умов (к) необхідно визначати за відповідними додатками до Методики приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 26 лютого 2004 року № 116, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 березня 2004 року за № 346/8945.
Оператор ГРМ зобов`язаний розмістити на власному сайті інформацію про розміри коефіцієнтів приведення об`ємів природного газу до стандартних умов, у разі якщо вузли обліку природного газу споживачів не забезпечують такого приведення.»
Таким чином, діючим законодавством передбачено, що застосування коефіцієнтів, які передбачені додатками зазначеної Методики, здійснюється до всіх категорій споживачів, в тому числі і до побутових.
Посилання відповідача на ту обставину, що Методика №116 поширюється виключно на суб`єктів господарювання, є безпідставним і не спростовує обов`язку Оператора ГРМ щодо приведення обсягів спожитого природного газу до стандартних умов побутовим споживачам. Дійсне відповідно до п.2 Методики №116, дія цієї Методики поширюється на суб`єктів господарювання, які у господарсько-виробничій діяльності для вимірювання об`єму спожитого газу використовують лічильники, крім випадків використання газу за показами лічильників громадянами-підприємцями для власних потреб. Втім, пункт 6 глави 1 Розділу XV Кодексу вказує на необхідність застосування лише відповідного коефіцієнту, який зазначений в додатках до Методики 116, а не самої Методики.
Отже, відповідно до буквального тлумачення пункту 6 глави 1 Розділу XV Кодексу, дана норма пов`язує приведення обсягів спожитого природного газу до стандартних умов не з порядком та процедурою, що визначені Методикою №116, а з числовими значеннями коефіцієнтів, які зазначені в додатках до цієї Методики.
Як свідчать матеріали справи, вищенаведені доводи були приведені у поясненнях АТ «Дніпрогаз» від 20.09.2019р. за вих№491007.1-Сл-6791-0919, що були надані під час перевірки, на які відповідач не звернув увагу під час вирішення спірного питання у правовідносинах із побутовими споживачами, тому зробив помилкові висновки стосовно відсутності підстав у позивача приводити розподілені та спожиті обсяги природного газу до стандартних умов.
Отже, вищенаведене порушує основні принципи державного нагляду (контролю), закріплені абзацами 9 та 10 статті 3 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Крім того, ЄСПЛ у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акту, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
Також, у рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Виходячи з викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими і їх необхідно задовольнити у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1921 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням №4669 від 21.10.2019 року.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1921 грн. підлягає стягненню з Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Дніпрогаз до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, третя особа ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування припису задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник