Справа № 360/1132/20
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2020-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

16 квітня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1132/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Станично - Луганському районі Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

17.03.2020 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління Пенсійного фонду України в Станично - Луганському районі Луганської області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про відмову у зарахуванні трудового стажу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за час роботи на Ворошиловградській фабриці ливарного взуття Ворошиловградського виробничого взуттєвого об`єднання за період з 02.10.1986 по 28.12.1994;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , час роботи на Ворошиловградській фабриці ливарного взуття Ворошиловградського виробничого взуттєвого об`єднання за період з 02.10.1986 по 28.12.1994 та здійснити перерахування пенсії за віком з урахуванням до стажу вищезазначеного періоду роботи з 12.08.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 08.10.2018 вона звернулась до Управління Пенсійного фонду в Станично-Луганському районі із заявою про призначення пенсії за віком.

При начисленні пенсії відповідачем не зараховано до загального трудового стажу період роботи з 02.10.1986 по 28.12.1994 у зв`язку з тим, що оформлення відомостей про працевлаштування за цей період роботи в трудовій книжці не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58 - відсутній запис про перейменування «Ворошиловградської фабрики ливарного взуття Ворошиловградського виробничого взуттєвого об`єднання» в «Луганське виробничо - торгівельне взуттєве об`єднання «Лугань» імені 50 річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції».

З посиланням на норми Конституції України, Законів України «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною.

14.04.2020 до Луганського окружного адміністративного суду відповідачем надано відзив на позовну заяву (арк. спр. 73-74), в якому відповідач зазначив, що позивач звернулась 08.10.2018 року з заявою про призначення пенсії за віком. Пенсію призначено відповідно до протоколу від 07.11.2018.

01.11.2018 до управління надійшло звернення позивача, щодо надання їй інформації про страховий стаж, який буде враховано для обчислення пенсії. 30.11.2018 управлінням надано відповідь, що до загального стажу до 01.07.2000 позивачу, були зараховані наступні періоди: 01.09.1975-01.03.1979 - навчання; 02.04.1979-29.05.1979; 10.0.1979-14.07.1981; 30.05.1981 - 1310981 - догляд за дитиною до 3-х років; 14.10.1981-01.10.1986; 02.10.1986 - 29.03.1988 - догляд за дитиною до 3-х років; 10.01.1995-25.11.1996; 26.11.1996-30.06.2000. Загальний стаж позивача склав 36 років 1 місяць 2 дні.

Згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 14.07.1978 позивач зарахована 02.10.1986 року за переводом до «Ворошиловградську фабрику ливарного взуття Ворошиловградського виробничого об`єднання», після чого вже Луганське виробничо-торгівельне взуттєве об`єднання «Лугань» імені 50-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції перейменовано в Луганське орендне підприємство «Лугань», потім Луганське орендне підприємство «Лугань» перейменовано в акціонерне товариство закритого типу «Лугань».

Тобто відсутнє перейменування «Ворошиловградської фабрики ливарного взуття Ворошиловградського виробничого об`єднання» в Луганське виробничо-торгівельне взуттєве об`єднання «Лугань» імені 50-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції. Тому період стажу з 02.10.1986 по 28.12.1994 до загального стажу не зараховано.

23.12.2019 до управління надійшло звернення позивача, в якому просить розглянути додатково надані документи для підтвердження стажу роботи за період з 02.10.1986 по 31.12.1994, а саме заяви з додатками співробітників, які працювали з позивачем у період 1986-1994.

28.12.2019 управління надало відповідь позивачу, що для підтвердження спірного періоду свідкам необхідно особисто звернутись до управління з оригіналами паспорту, ідентифікаційного коду та трудової книжки.

Станом на 13.04.2020 до управління свідки не з`явились.

Відповідач вважає свої дії правомірними, позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 19 березня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 38-40).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , отримує пенсію за віком, що підтверджено копіями документів, а саме: паспорта громадянина України (арк. спр. 7-9), картки платника податків (арк. спр. 10), пенсійного посвідчення (арк. спр. 11).

Дослідженням записів трудової книжки НОМЕР_2 від 14.07.1978 (арк. спр. 12-24, 80-93) у межах спірних правовідносин, судом встановлено, що вона містить такі записи про роботу позивача:

МЛП УРСР «Укрвзуття» Ворошиловградська фабрика ливарного взуття Ворошиловградського виробничого взуттєвого об`єднання:

запис 12. 02.10.1986 зарахована по переводу з головного підприємства Ворошиловградського виробничого взуттєвого об`єднання контролером напівфабрикатів та готової продукції 5 розряду;

запис 13. У зв`язку з введенням нових тарифних умов оплати праці ЕТКС випуск № 48 рів видавництва 1986 встановлена професія контролер напівфабрикатів матеріалів та готової продукції 5 розряду;

запис 14. 01.08.1988 переведена економістом;

На підставі рішення виконавчого комітету Луганської міської Ради народних депутатів від 14.08.1992 № 30/418 Луганське виробничо - торгівельне взуттєве об`єднання «Лугань» імені 50-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції перейменовано в Луганське орендне підприємство «Лугань»;

На підставі рішення виконавчого комітету Луганської міської Ради народних депутатів від 29.12.1993 № 95/1993 Луганське орендне підприємство «Лугань» перейменовано в акціонерне товариство закритого типу «Лугань» фабрика литтьового взуття;

запис 15. 28.12.1994 звільнена відповідно ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням по догляду за дитиною до 14 років.

Інші періоди роботи позивача не є спірними, а тому судом не досліджуються.

08.10.2018 позивач звернулась із заявою про призначення пенсії за віком, зареєстрована за № 812 (арк. спр. 78-79), надавши документи: диплом (свідоцтво, атестат) про навчання, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, трудову книжку, свідоцтво про народження та свідоцтво про шлюб.

Згідно з протоколом призначення пенсії від 07.11.2018 позивачу призначено пенсію за віком з 12.08.2018 та зараховано страховий стаж 36 років 1 місяць 2 дні (арк. спр. 76-77).

Дослідженням протоколу призначення пенсії від 07.11.2018 судом встановлено, що позивачу не зараховано до трудового стажу період з 30.03.1988 по 28.12.1994.

01.11.2018 позивач звернулась до відповідача із заявою довільної форми в якій, зокрема просила відповідача підвищити пенсію відповідно до статті 29 Закону 1058 (арк. спр. 97).

Листом № 206/13-3 від 30.11.2018 відповідач повідомив позивача, про відсутність підстав зарахування до стажу позивача період роботи на підприємстві «Ворошиловградська фабрика ливарного взуття Ворошиловградського виробничого взуттєвого об`єднання» оскільки відсутній запис про перейменування в «Луганське виробничо - торгівельне взуттєве об`єднання «Лугань» імені 50 річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції». До загального стажу до 01.07.2000 позивачу, були зараховані наступні періоди: 01.09.1975-01.03.1979 - навчання; 02.04.1979-29.05.1979; 10.0.1979-14.07.1981; 30.05.1981 - 1310981 - догляд за дитиною до 3-х років; 14.10.1981-01.10.1986; 02.10.1986 - 29.03.1988 - догляд за дитиною до 3-х років; 10.01.1995-25.11.1996; 26.11.1996-30.06.2000. Загальний стаж позивача склав 36 років 1 місяць 2 дні (арк. спр. 30, 95-96).

23.12.2019 позивач звернулась до відповідача із заявою довільної форми в якій, зокрема просила відповідача перерахувати пенсію надавши документи: довідку № 575 від 19.11.2019 про всі перейменування головного підприємства; довідку № 576 від 19.11.2019 про всі перейменування фабрики литтьового взуття - філії № 1 головного підприємства; довідки № 577 від 19.11.2019 про те що довідки № 578, 579 від 19.11.2019 видані згідно особових рахунків за період з 02.10.1986 по 31.12.1991 та з 01.01.1992 по 31.12.1994; довідки № 578 від 19.11.2019 про заробітну плату для начислення пенсії за період з 02.10.1986 по 31.12.1991; довідка № 579 від 19.11.2019 про заробітну плату для начислення пенсії за період з 01.01.1992 по 31.12.1994 року, документів, які стосуються ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк. спр. 101-102).

Листом № 381/Р-5 від 23.12.2019 відповідач повідомив позивача про підтвердження стажу за період з 02.10.1986 по 28.12.1994 після звернення двох свідків (арк. спр. 31-32, 99-100).

Відповідно до довідки № 575 від 19.11.2019 на підставі наказу МЛП УРСР № 401 від 31.12.1975 Ворошиловградське виробниче взуттєве об`єднання взуттєвих підприємств № 8 імені 50 річчя Великої Жовтневої Соціалістичної революції перейменовано в Ворошиловградське виробниче взуттєве об`єднання імені 50 річчя Великої Жовтневої Соціалістичної революції. На підставі наказу МЛП УРСР № 99 від 21.04.1989 Ворошиловградське виробниче взуттєве об`єднання імені 50 річчя Великої Жовтневої Соціалістичної революції перейменовано в Ворошиловградське виробничо - торгівельне взуттєве об`єднання «Лугань» імені 50 річчя Великої Жовтневої Соціалістичної революції. На підставі Указу Президіуму Верховної Ради УРСР від 04.05.1990 Ворошиловградське виробничо - торгівельне взуттєве об`єднання «Лугань» імені 50 річчя Великої Жовтневої Соціалістичної революції перейменовано в Луганське виробничо - торгівельне взуттєве об`єднання «Лугань» імені 50 річчя Великої Жовтневої Соціалістичної революції (арк. спр. 25, 121).

Відповідно до довідки № 576 від 19.11.2019 на підставі наказу Укрвзуттяпрому № 42 від 27.03.1980 філіал № 1 Ворошиловградського виробничого взуттєвого об`єднання взуттєвих підприємств № 8 імені 50 річчя Великої Жовтневої Соціалістичної революції реорганізований в Ворошиловградську фабрику ливарного взуття Ворошиловградського виробничого взуттєвого взуттєвих підприємств № 8 імені 50 річчя Великої Жовтневої Соціалістичної революції (арк. спр. 26, 122).

Відповідно до довідки № 577 від 19.11.2019 довідки № 578 та № 579 від 19.11.2019 видані на підставі особистих рахунків за період з 02.10.1986 по 31.12.1991 та з 01.01.1992 по 31.12.1994 (арк. спр. 27, 118).

В довідках № 578 та № 579 від 19.11.2019 зазначено відомості про суми заробітної плати позивача, які видані на підставі особистих рахунків за період з 02.10.1986 по 31.12.1991 та з 01.01.1992 по 31.12.1994 (арк. спр. 28, 29, 119, 120).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 абз. 1 статті 92 Конституції України).

Право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій гарантується всім непрацездатним громадянам України відповідно до Конституції України та Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено, що за цим Законом призначаються: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно з статтею 7 Закону № 1788-ХІІ, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до частини першої та другої статті 8 Закону № 1788-ХІІ, виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України. Пенсійний фонд України є самостійною фінансово-банківською системою, не входить до складу державного бюджету України, формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями (в тому числі й тими, що використовують працю громадян за угодами цивільно-правового характеру) на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов`язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України.

За приписами статті 12 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

За відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі (пункт 17 Порядку № 637).

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку № 637).

Тобто, підтвердження трудового стажу на підставі показань не менше двох свідків здійснюється лише за умови, якщо відсутні документи про наявний трудовий стаж і неможливість їх отримання.

В свою чергу, порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Так, згідно з п.п. 2.3, 2.4 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.п. 2.6.-2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Відповідно до пункту 2.15 Інструкції № 58 якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Відповідно до абз. 2 п. 6.1 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Суд звертає увагу, що записи трудової книжки позивача містять відомості щодо зарахування, переведення та звільнення позивача з 02.10.1986 по 28.12.1994, що є підтвердженням трудової діяльності позивача.

Крім того, відповідачем зараховано до трудового стажу період з 02.10.1986 - 29.03.1988 - догляд за дитиною до 3-х років.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження спірного періоду надано до суду довідки №№ 577-579 від 19.11.2019, які підтверджують факт перейменування підприємства де працювала позивач та виплати заробітної плати у період з жовтня 1986 року по грудень 1994 року.

Крім того, записами трудової книжки та довідками підтверджено період роботи позивача з 02.10.1986 по 28.12.1994.

Вказані довідки позивач надала відповідачу разом із заявою 23.12.2019.

Листом № 381/В-5 від 28.12.2019 відповідач відмовив у врахуванні наданих документів, фактично надавши оцінку відомостям викладених у довідках, посилаючись на пункти 17, 18 Порядку № 637, тобто без прийняття обґрунтованого рішення.

Суд критично оцінює посилання відповідача на неможливість врахувати до стажу період з 02.10.1986 по 28.12.1994 через відсутність запису про перейменування підприємства, оскільки такі відомості зазначені в довідках від 19.11.2019 № 575 та № 576.

Щодо відсутності запису у трудовій книжці щодо перейменування суд зазначає.

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що саме на керівника (відповідальну особу) підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання покладається відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок.

Щодо наданих довідок, суд зазначає.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів. Так, у справі "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &45) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать (Cyprus v. Turkey 10.05.2001&92).

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зауважив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]".

Україною, відповідно до Закону № 1207-VII та постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17.03.2015 № 254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої установою, що знаходяться на окупованій території, як доказ, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення позивача.

Суд приймає до розгляду надані позивачем довідки.

Однак, зазначені висновки суду жодним чином не легалізують саму установу, що видала таку довідку.

Спірні періоди роботи позивача, зазначені в довідках, фактично підтвердженні записами у трудовій книжці.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги те, що подані позивачем довідки містять усі необхідні відомості про трудовий стаж позивача у визначений спірний період, суд дійшов висновку, що у відповідача відсутні підстави їх не враховувати.

Тобто, вказані довідки повинні бути враховані відповідачем при визначенні трудового стажу позивача.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначені Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

За приписами частини четвертої статті 45 Закону № 1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з абзацом першим пункту 1.1 розділу I "Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії" Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II "Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший" Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Приписами пункту 4.2 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Абзацом першим пункту 4.3 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до абзацу шостого пункту 4.3 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (абзац першим пункту 4.7 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1).

Пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

Судом встановлено, що відповідач не приймав обґрунтованого рішення щодо відмови позивачу в перерахуванні пенсії з урахуванням наданих довідок щодо спірного періоду, повідомивши лише листом № 381/Р-5 від 28.12.2019.

Доказів щодо прийняття відповідного рішення відповідач суду не надав.

Не розглянувши заяву від 23.12.2019 по суті, з прийняттям відповідного рішення, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

Отже, судом встановлено, що відповідачем протиправно не зараховано спірний період до стажу позивача.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 № 21-87а13.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати «дискреційні повноваження», користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд зазначає, що порушене право позивача полягає у відмові суб`єкта владних повноважень здійснити перерахунок пенсії з урахуванням спірного періоду.

У межах спірних правовідносин належним способом судового захисту порушеного права є визнання протиправною бездіяльність відповідача та у межах спірних правовідносин з метою відновлення прав позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, - зобов`язати здійснити перерахунок пенсії з 01.01.2020 за її заявою від 23.12.2019, а не зарахувати спірний період роботи до загального стажу.

Отже, обраний позивачем спосіб судового захисту в цій частині позовних вимог не відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах не є необхідним.

Згідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, позовні вимоги належить задовольнити частково.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Позивачем при подачі позову сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн, про що суду надано квитанцію № 0.0..1 від 16.03.2020 (арк спр. 6).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Станично - Луганському районі Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області щодо не зарахування до загального стажу ОСОБА_1 період роботи з 02.10.1986 по 28.12.1994.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Станично - Луганському районі Луганської області (Луганська область, смт. Станиця Луганська, вул. 1 Травня, буд. 20, ідентифікаційний код 21792637) здійснити з 01.01.2020 перерахунок пенсії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) з урахуванням стажу роботи за період з 02.10.1986 по 28.12.1994.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (Луганська область, смт. Станиця Луганська, вул. 1 Травня, буд. 20, ідентифікаційний код 21792637) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива