Справа № 340/2491/19
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2020 року м. Дніпросправа № 340/2491/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року (головуючий суддя Жук Р.В.)

у справі № 340/2491/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Управління державної міграційної служби в Кіровоградській області №1 від 19.01.2019 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадину Ліванської республіки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

зобов`язати Управління державної міграційної служби в Кіровоградській області видати позивачу посвідку на постійне проживання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в спірному рішенні не описані дії позивача, за які він позбавляється права знаходитись на території України, а є лише міститься посилання на пп.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321, без конкретизації причини, так як даний підпункт містить дві підстави: видача посвідки на підставі неправдивих відомостей і видача посвідки на підставі підроблених чи недійсних документів. При такому оформленні рішення позивач поставлений у невизначене становище щодо своєї провини, а відтак суб`єктом владних повноважень недотриманий принцип відповідальності за свою діяльність, закріплений в ст. 3 Конституції України. Також позивач вважає, що при прийнятті оспорюваного рішення з урахуванням всіх обставин справи «справедлива рівновага» виявилася порушеною і що позивач несе особистий і надмірний тягар. Це означає, що було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції і статтю 1 Першого протоколу.

Позивач зазначає, що він жодних неправдивих відомостей або ж підроблених чи недійсних документів до органу ДМС не подавав і відповідач не вказує на подання позивачем до відповідача неповного переліку документів для отримання дозволу на Імміграцію, які визначені Законом України «Про імміграцію» та Порядком №1983. У відповідача відсутні будь які дані, що позивачем надавались свідомо неправдиві відомості, підроблені документи, чи документи, що втратили чинність, або інші дані про існування обставин, передбачених ст. 12 Закону України «Про імміграцію».

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку про наявність підтвердженого доказами факту відсутності за місцем реєстрації іноземця ОСОБА_1 , у зв`язку з чим у відповідача були визначені у пункті 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» підстави для скасування дозволу на імміграцію позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі зазначено, що судом не надано належної оцінки беззаперечному доказу проживання позивача по АДРЕСА_1 . Нове, м. Кропивницький в кімнаті 537Г, а саме: листу ПАТ «Кіровоградлітмаш» №102 від 08.08.2019, яким власник підприємства підтверджує факт реєстрації та проживання позивача за вказаною адресою згідно ордеру на жилу площу в гуртожитку від 03.06.2017. Судом першої інстанції безпідставно враховано пояснення коменданта гуртожитку, оскільки матеріали справи не містять наказ або витяг з наказу про призначення ОСОБА_2 на посаду коменданта гуртожитку та її посадові обов`язки, та серед іншого через те, що облік осіб, які проживають у гуртожитку, ведеться у відповідному обліковому столі Новенської селищної ради.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін. Відповідач вважає, що висновки суду ґрунтуються не на припущеннях, а на доказах, зокрема, на поясненнях ОСОБА_2 та службовій записці Демченка ОСОБА_3 В., які визнані судом належними. Крім того, стороною позивача не надано жодних доказів (довідок, витягів або виписок із відповідних реєстрів) Новенської селищної ради, які б підтверджували та обґрунтовували її правову позицію. Таким чином, саме вказані доводи представника позивача ґрунтуються на припущеннях та є такими, що не можуть бути враховані судом при прийняття рішення по справі.

Сторони про час і місце судового засідання повідомлені судом належним чином. Жодні клопотання від сторін до апеляційного суду не надходило.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Ліванської республіки, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 , виданим 30.08.2018, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.15-16).

01.10.2013 позивачу видана посвідка на тимчасове проживання в Україні ТР 04872 терміном дії (з урахуванням продовження дії) до 01.12.2017.

Місце проживання в Україні згідно відомостей цієї посвідки зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 .

14.08.2017 за поданою позивачем 24.04.2017 до Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області заявою ОСОБА_1 виданий дозвіл на імміграцію в Україну, яким дозволено постійне проживання в Україні, дійсний до 14.08.2018 (а.с.36).

18.09.2017 позивачу видано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 .

09.01.2019 Управлінням державної міграційної служби в Кіровоградській області прийнято рішення № 1 про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Як зазначено у рішенні, громадянину Республіки Ліван ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю Республіки Ліван, на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий « 14» серпня 2017 року.

Видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 18.09.2017 скасована на підставі вимог пп. 1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення,повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від15.04.2018 № 321.

Підставою для прийняття відповідачем рішення від 09.01.2019 №1 стали такі встановлені судом обставини.

20.02.2018 на ім`я начальника УДМС України в Кіровоградській області надійшла службова записка від завідувача сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС України в Кіровоградській області (а.с.39), згідно якої 09.02.2018 та 12.02.2018 УДМС України в Кіровоградській області та УСБУ в Кіровоградській області проведена спільна перевірка реєстрації місця проживання іноземних громадян в гуртожитку, який належить ПрАТ «Кіровоградлітмаш», за адресою: АДРЕСА_3 Нове, вулиця Металургів, 21.

В результаті перевірки встановлено, що поселенням громадян в гуртожиток займається комендант вказаного гуртожитку ОСОБА_2 , при наявності вільних кімнат, на підставі ордерів, підписаних керівником підприємства. При перевірці кімнат, де зареєстровані іноземці, останні були відсутні, а кімнати зачинені на замок, запасних ключів у коменданта на той час не було. Номера кімнат не співпадають з номерами, які вказані в ордері. Кімнати №№ 300Ж та 500Г, де зареєстровані іноземці, взагалі не існують (з пояснень коменданта).

Надані комендантом вказаного гуртожитку ОСОБА_2 в ході вказаної перевірки 09.02.2018 та повторно 23.04.2018 старшому оперуповноваженому в ОВС ВЗНД УСБУ в Кіровоградській області письмові пояснення покладені в основу листа УСБУ в Кіровоградській області на ім`я начальника УДМС України в Кіровоградській області від 16.10.2018 №61/Т/7057/МТ (а.с.48).

Цим листом повідомлено, що ОСОБА_1 , маючи посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_3 від 01.10.2013 та будучи зареєстрованим у АДРЕСА_4 , був знятий з вказаного місця реєстрації 06.03.2017 виконавчим комітетом Новенської селищної ради та зареєстрований у цей же день в гуртожитку АДРЕСА_5 . Підставою для реєстрації стала його заява про реєстрацію місця проживання та ордер на вселення до гуртожитку.

ОСОБА_1 надав до управління ДМС України в Кіровоградській області відповідну заяву та посвідку на тимчасове проживання із реєстрацією за вказаною адресою. Водночас даний іноземець на території гуртожитку АДРЕСА_2 , яка зазначена у його ордері на вселення до гуртожитку, а також посвідці на тимчасове проживання в Україні, фізично відсутня, що підтверджено та задокументовано спільною з УДМСУ в області перевіркою 09.02.2018 та 12.02.2018.

Виходячи з наведеної інформації, 09.01.2019 управлінням ДМС України у Кіровоградській області сформований висновок про скасування дозволу на імміграцію громадянину Лівану ОСОБА_5 (а.с.51-53), на підставі якого начальником Управління державної міграційної служби у Кіровоградській області 09.01.2019 винесено рішення №1.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд не погоджується з судом першої інстанції про правомірність оспорюваного рішення відповідача.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються

Законом України №2491-ІІІ від 7 червня 2001 року «Про імміграцію».

Відповідно до ст.1 цього Закону іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

За правилами ч.1 ст.4 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Згідно ч.3 ст.4 вказаного Закону дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається:

1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України;

2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України;

3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням;

4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України;

5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України.

Порядок надання дозволу на імміграцію в Україну на постійне проживання та перелік документів, необхідних для отримання такого дозволу визначено статтею 9 Закону № 2491-ІІІ.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону №2491-ІІІ заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі, зазначені у ч.5 ст.9 Закону, документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Вимога пункту 5 не поширюється на осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини третьої статті 4 цього Закону.

Відповідно до ч.4 ст.11 Закону №2491-ІІІ особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

В даному випадку позивачем в поданій 24.04.2017 до УДМС України в Кіровоградській області заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну визначено в якості підстави для такого дозволу п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію», так як він перебуває у шлюбі з громадянкою України понад два роки.

Місцем проживання в Україні зазначено: АДРЕСА_2 .

За інформацією, що міститься у заяві позивача від 24.04.2017, відповідною посадовою особою міграційної служби проведена перевірка підстав та законності перебування в Україні, справжності поданих документів та відповідності їх оформлення вимогам законодавства, з`ясування у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію. Також направлені відповідні запити до регіонального органу СБУ, до Робочого апарату Укрбюро Інтерполу, до Держприкордонслужби (а.с.29).

На час видачі позивачеві дозволу на імміграцію в Україну 14.08.2017 відповідачем не було встановлено підстав для відмови у наданні такого дозволу, зокрема, подання позивачем заяви про отримання дозволу на імміграцію із зазначенням свідомо неправдивих відомостей чи подання підроблених документів.

Після отримання дозволу на імміграцію в Україну позивач 12.09.2017 подав заяву про оформлення посвідки на постійне проживання, в якій також вказано місце проживання АДРЕСА_3 .

Того ж дня 12.09.2017 головним спеціалістом ВСУ ОБГ УДМС України в Кіровоградській області здійснена перевірка відомостей, що перешкоджають проживанню іноземця в Україні.

18.09.2017 заступником начальника УДМС України в Кіровоградсьбкій області прийнято рішення видати посвідку на постійне проживання НОМЕР_2 від 18.09.2017.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.12 Закону №2491-ІІІ, який застосований відповідачем, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Відповідно до п.1 п.64 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 321 від 25.04.2018 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Відповідно до п.68 вказаного Порядку № 321 іноземець або особа без громадянства, стосовно яких прийнято рішення про скасування посвідки, у випадку, зазначеному в підпункті 1 пункту 64 цього Порядку, повинні зняти з реєстрації місце проживання, здати посвідку та виїхати за межі України в місячний строк з дня отримання рішення про скасування дозволу на імміграцію.

За приписами пп.4 п.72 Порядку № 321 посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі скасування посвідки.

Іноземець або особа без громадянства, щодо яких прийнято рішення про визнання посвідки недійсною, повинні зняти з реєстрації місце проживання, здати посвідку та в разі відсутності підстав для подальшого тимчасового перебування на території України на законних підставах зобов`язані виїхати за межі України в семиденний строк з дня отримання повідомлення про це (п.73 Порядку № 321).

В спірному випадку єдиною підставою для прийняття відповідачем рішення № 1 від 19.01.2019 стали встановлені відповідачем факти, що позивач разом із заявою про надання йому дозволу на імміграцію в Україну подав відповідачу про себе свідомо неправдиві відомості щодо місця свого проживання, оскільки у вказаній заяві вказав кімнату, якої фактично не існує, та сам, як зазначено у наведеному вище листі УСБУ в Кіровоградській області від 16.10.2018, зареєстрований у такій кімнаті фіктивно.

Апеляційний суд погоджується з позивачем, що Законом №2491-ІІІ встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту п.1 ч.1 ст.12 якого вбачається, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта та наявність у нього умислу.

Як встановлено судом вище, у поданій заяві про надання дозволу на імміграцію та заяві про видачу посвідки на постійне проживання позивачем вказано місце проживання АДРЕСА_2 , що відповідає даним, внесеним виконавчим комітетом Новенської селищної ради м. Кропивницький 06.03.2017 до посвідки на тимчасове проживання в Україні ТР 04872.

Також згідно листу ПрАТ «Кіровоградлітмаш» вих.№102 від 08.08.2019, за підписом директора підприємства, в гуртожитку по АДРЕСА_3 є кімната під номером « АДРЕСА_6 Г». Крім того, повідомлено, що ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживав та був зареєстрований за вказаною вище адресою на підставі виданого власником гуртожитку (підприємством ПрАТ «Кіровоградлітмаш») ордера на жилу площу в гуртожитку та подальшої реєстрації місця проживання, проведеної відповідними органами. До вказаного листа долучено копію ордеру на жилу площу в гуртожитку від 06.03.2017.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції погодився з наведеними відповідачем доводами з огляду на те, що комендант гуртожитку як відповідальна посадова особа, що здійснює постійний нагляд та контроль за процесом вселення, проживання, виселення громадян, що наймають приміщення у такому гуртожитку, надала пояснення, що позивач у гуртожитку за вказаною вище адресою не проживав, договір найму жилого приміщення з власником гуртожитку не укладав, плату за проживання та комунальні платежі не сплачував.

Стосовно поданих позивачем доказів на підтвердження його проживання в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , - листа власника цього гуртожитку ПАТ «Кіровоградлітмаш» №102 від 08.08.2019, а також ордеру на жилу площу в гуртожитку від 06.03.2017, суд першої інстанції зазначив, що ці докази лише підтверджують обставину щодо надання жилої площі в гуртожитку адміністрацією підприємства, а не фактичного проживання, тоді як обов`язковою умовою отримання дозволу на імміграцію в Україну є постійне проживання фізичної особи в приміщенні за адресою, зазначеною в посвідці на постійне проживання в Україні.

Апеляційний суд вважає, що в даному випадку судом першої інстанції невірно трактуються норми права, оскільки ані Закон №2491-ІІІ, ані інші правові норми не встановлюють наведену судом першої інстанції умову (постійне проживання за зареєстованою адресою) як підставу для надання іноземцю дозволу на імміграцію.

Стаття 9 Закону № 2491-ІІІ вимагає надання особою в числі документів, необхідних для отримання такого дозволу, документа про місце проживання особи.

При цьому слід враховувати, що на іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, відповідно до їх прав та свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, поширюється дія Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

За визначенням в ст.1 цього Закону орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Також відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.

Як встановлено судом вище, на час звернення позивача із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну 24.04.2017 місце проживання позивача було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , виконавчим комітетом Новенської селищної ради Кіровоградського району 06.03.2017, що підтверджено відповідним штампом у посвідці на тимчасове проживання (а.с.35).

06.03.2017 позивачеві власником гурторжитку ПрАТ «Кіровоградлітмаш» виданий ордер на жилу площу в гуртожитку, про що свідчить копія цього ордеру (а.с.14) і що підтверджено листом ПрАТ «Кіровоградлітмаш» від 08.08.2019 № 102 (а.с.13).

При цьому згідно письмових пояснень коменданта гуртожитку ОСОБА_2 документи в паспортний стіл Новенської селищної ради комендант передає особисто (а.с.43). Також із змісту цих пояснень вбачається, що договори найму, зокрема, з ОСОБА_1 не укладались, так як йому не сподобались умови проживання у гуртожитку (а.с.45). Іноземця ОСОБА_1 комендант бачила, коли «видавала ордери на проживання».

Виходячи з наведених вище правових норм, факт відсутності під час перевірки позивача за адресою, яка зазначена у посвідки на тимчасове проживання в Україні ТР 04872, не може бути свідченням внесення позивачем до заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну та заяви для оформлення посвідки на постійне проживання свідомо неправдивих відомостей про місце свого проживання.

З приводу письмових пояснень коменданта гуртожитку, які визнані судом першої інстанції належними і достатніми доказами, апеляційний суд зазначає, що, по-перше, фактично ці пояснення не спростовують тієї обставини, що реєстрація позивача за вказаною вище адресою здйіснювалась не фіктивно. Крім того, ці пояснення в частині, що стосується наявності кімнати з номером 537Г, суперечать наведеній власником цього гуртожитку ПрАТ «Кіровоградлітмаш» в листі від 08.08.2019 № 102 інформації, що в гуртожитку по АДРЕСА_1 є АДРЕСА_7 під номером « АДРЕСА_6 ».

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.4 ст.77 КАС України суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Виходячи з наявних в матеріалах справи доказів в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачем в установленому порядку не доведено наявності обставин, передбачених п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» в якості підстави для скасування позивачу дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, рішення від 09.01.2019 № 1 прийнято відповідачем необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Отже означене рішення управління ДМС України в Кіровоградській області від 19.01.2019 №1 про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на тимчасове проживання не відповідає критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, тому є протиправним і підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язати Управління державної міграційної служби в Кіровоградській області видати позивачу посвідку на постійне проживання, апеляційний суд встановив, що позивачем в позовній заяві не наведено жодних доводів та обставин, якими позивач обгрунтовує такі вимоги.

Досліджені судом наявні в матеріалах справи докази свідчать, що 18.09.2017 позивачу видано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 .

Разом з тим, позивачем не зазначено та не подано доказів на підтвердження настання наслідків у зв`язку з прийнятим відповідачем рішенням про скасування посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 , зокрема, визначених п.п.68, 72 наведеного вище Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання № 321.

Рішення від 09.01.2019 № 1, яким ця посвідка скасована, судом у цій справі визнано протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

За приписами ч.3 ст.245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В спірному випадку за встановлених у справі обставин апеляційний суд вважає, що визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 09.01.2019 № 1, яким скасовано видані позивачу дозвіл на імміграцію та посвідка на постійне проживання, є належим способом захисту порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а застосування судом, в тому числі в якості додаткового, іншого способу захисту фактично не призведе до відновлення прав позивача у спірних правовідносинах.

Суд першої інстанції під час розгляду справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст.317 КАС України є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 340/2491/19 скасувати, прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління державної міграційної служби в Кіровоградській області №1 від 19.01.2019 «Про скасування дозволу на імміграцію в Україну».

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко