Справа № 320/3289/20
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

16 квітня 2020 року м. Київ № 320/3289/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Горобцова Я.В., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Державного реєстратора відділу реєстрації Броварської державної адміністрації Кисіль Ганни Василівни, Броварської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання дій протиправними, скасування записів у поземельній книзі та державної реєстрації поділу земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Броварської державної адміністрації Кисіль Ганни Василівни, Броварської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії державного реєстратора Броварської районної державної адміністрації Кисіль Ганни Василівни щодо державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельні ділянки з кадастровим номером: :01:007:0124 площею 0,0990 та :01:007:0125 площею 0,0990, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , утворені в результаті поділу земельної ділянки площею 0,1980га, кадастровий номер :01:007:0002 по АДРЕСА_1;

- визнати протиправними дії уповноваженого державного кадастрового реєстратора міського управління у Броварському районі та м. Броварах Головного управління Держгеокадастру у Київській області щодо поділу земельної ділянки площею 0,1980га, кадастровий номер :01:007:0002 що знаходиться по АДРЕСА_1 на дві земельні ділянки: кадастровий номер :01:007:0124 площею 0,0990га та земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0125 та :01:007:0124 площею 0,0990, що знаходяться за адресою: вулиця Вишнева, село Погреби Броварського району Київської області та внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру;

- зобов`язати державного кадастрового реєстратора міського управління у Броварському районі та м. Броварах Головного управління Держгеокадастру у Київській області скасувати рішення: про поділ земельної ділянки кадастровий номер :01:007:0002, скасування запису про її державну реєстрацію, скасування кадастрового номеру зазначеної земельної ділянки, закриття Поземельної книги, а також про формування нових земельних ділянок з кадастровим номером :01:007:0124 площею 0,0990 та з кадастровим номером :01:007:0125 площею 0,0990га, відновити виключені записи у Державному земельному кадастрі про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0002, відновити скасований кадастровий номер :01:007:0002 та відновити Поземельну книгу щодо земельної ділянки під кадастровим номером :01:007:0002 загальною площею 0,1980га, кадастровий номер :01:007:0002 по АДРЕСА_1;

- зобов`язати уповноваженого державного реєстратора відділу реєстрації Броварської районної державної адміністрації скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0124 площею 0,0990га та земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0125 площею 0,0990, що знаходиться за адресою: вулиця Вишнева, село Погреби Броварського району Київської області за ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :01:007:0124 та :01:007:0125 в одну земельну ділянку, з присвоєнням об`єднаній земельній ділянці кадастрового номеру :01:007:0002 з визначенням часток: власник ѕ частини земельної ділянки - ОСОБА_1 , власник ј частини земельної ділянки - ОСОБА_2 .

У силу положень пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічно-правовий спір у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Для визначення юрисдикції спору важлива кінцева мета, яку переслідує позивач, а не підстави порушення права.

Ужитий у процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 Цивільного процессуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З абзацом 2 ч.1 ст.19 ЦПК України вбачається, суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Із змісту позову вбачається спір щодо земельної ділянки, право власності на яку на думку позивача було порушено.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Спір, про вирішення якого звернулася позивач з вимогами про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно (земельну ділянку), скасування записів у поземельній книзі та державної реєстрації поділу земельної ділянки, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор, приймаючи таке рішення, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте державним реєстратором оскаржуване рішення та вчинені дії стосувались реєстрації прав іншої особи, а не позивача.

Таким чином, вимоги про скасування рішення державного реєстратора та вчиненого на підставі нього запису щодо реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за третьою особою, пов`язані з намаганням ОСОБА_1 відновити порушене право на цю земельну ділянку як власника, тобто спрямовані на захист свого цивільного права.

Тобто якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Ураховуючи те, що позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного права позивача, спірні правовідносини пов"язані з розпорядженням майном суд незважаючи на участь у спорі суб"єкта владних повноважень, вважає що цей спір є не публічно- правовим, а має вирішуватися за правилами ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 по справі № 804/2001/16 (провадження № 11-751апп18) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 455/1496/16-ц (провадження № 14-279цс19).

Слід зазначити, що у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Згідно з висновками Конституційного Суду України, що сформовані у рішенні від 9 вересня 2010 року № 19-рп/2010, забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

В Україні систему судів утворено згідно з положеннями статей 6, 124, 125 Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 5); суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частини перша статті 18). Головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура. Процесуальними кодексами України встановлено неоднакову процедуру судового провадження щодо різних правовідносин.

На підставі положень Конституції України про судову спеціалізацію (частина перша статті 125) і про гарантування кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55) в Україні утворено окрему систему судів адміністративної юрисдикції. Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень визначено як безпосереднє завдання адміністративного судочинства (частина перша статті 2 КАС України). Адміністративне судочинство як спеціалізований вид судової діяльності стало тим конституційно і законодавчо закріпленим механізмом, що збільшив можливості людини для здійснення права на судовий захист від протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Системний аналіз вказаних норм Конституції та законів України дає підстави стверджувати, що розмежування юрисдикційних повноважень у межах спеціалізації судів підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист.

Якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, суддя відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про неможливість розгляду справи за правилами адміністративного судочинства та про наявність підстав для відмови у відкритті провадження, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 не віднесені до юрисдикції Київського окружного адміністративного суду, а мають розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Одночасно з цим, суд роз"яснює позивачу, що сплачена сума судового збору згідно з п.3 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі № 320/3289/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора відділу реєстрації Броварської державної адміністрації Кисіль Ганни Василівни, Броварської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання дій протиправними, скасування записів у поземельній книзі та державної реєстрації поділу земельної ділянки.

2. Роз`яснити заявникові, що даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

3. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання (підписання).

Відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строк подання апеляційної скарги продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.