Справа № 160/1906/20
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2020 року Справа № 160/1906/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юркова Е.О.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до в.о. голови Дніпровської районної державної адміністрації Стороженко І.В. про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-
18 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до в.о. голови Дніпровської районної державної адміністрації Стороженко І.В., в якому позивач просить суд:
- визнати дії в.о. голови Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Стороженко Ігоря Віталійовича, за приховування інформації і ненадання повної та обґрунтованої відповіді на запит зареєстрований за № 487 від 03.12.2019 року - неправомірними;
- зобов`язати в.о. голови Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Стороженко Ігоря Віталійовича надати повну та об`єктивну відповідь на мій інформаційний запит від 03.12.2019 року.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 03.12.2019 року в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації" звернувся до в.о. голови Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Стороженко Ігоря Віталійовича з інформаційним запитом про надання інформації. Проте відповідачем листом, отриманим на електронну адресу, частково відмовлено в наданні позивачу публічної інформації. Позивач вважає, що відповідачем порушено право позивача на доступ до публічної інформації.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 року відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до в.о. голови Дніпровської районної державної адміністрації Стороженко І.В. із запитом на інформацію від 03.12.2019 р. (вх..№ 487 від 03.12.2019 р.), в якому просив:
1. де і коли (число, місяць, рік) було прийнято рішення, і на підставі чого (якого законодавчого або нормативного документу) про утворення юридичної особи «Дніпропетровська районна державна адміністрація»? Якщо є будь - які установчі документи (Протоколи та інш.), які сприяли утворенню цієї юридичної особи, то прошу належним чином засвідчити і надати разом з відповіддю. А якщо ні, то прошу зазначити причину їх відсутності;
2. інформацію про рішення усіх: засновника, засновників (повний перелік П.І.Б.) цієї юридичної особи «Дніпропетровська районна державна адміністрація» або може бути в іншої інтерпретації «Дніпропетровська РДА Дніпропетровської області» чи за іншою назвою, за первинним рішенням яких, було створено цю юридичну особу. Якщо є ці документи, то будь ласка надайте належним чином засвідчені копії: цього протоколу та рішення, а якщо немає, то зазначте підстави та причини відсутності цього рішення, і чому його немає;
3. належним чином засвідчену копію Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи «Дніпропетровська районна державна адміністрація» або назву цього суб`єкта (юридичну особу) в іншій інтерпретації, але ж його за своїм статусом і видом діяльності;
4. витяг з ЄДР про юридичну особу «Дніпропетровська районна державна адміністрація» або «Дніпропетровська РДА Дніпропетровської області» відповідно належним чином засвідчений;
5. офіційну інформацію або належним чином надайте засвідчену копію про суму сплачених податків, яких було сплачено у 2018 році цією юридичною особою «Дніпропетровська районна державна адміністрація» або «Дніпропетровська РДА Дніпропетровської області».
Листом від 09.12.2019 року № 3/23-3138 Дніпровською районною державною адміністраціє повідомлено позивача про продовження терміну розгляду запиту до 20 робочих днів.
Листом за № 3/23-3293 від 26.12.2019 року надано копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи - Дніпропетровської районної державної адміністрації від 21.08.1995 року. Також повідомлено, що постановою Верховної Ради України від 19.06.2016 р. № 1377 Дніпропетровський район перейменовано у Дніпровський, в 2018 році Дніпропетровською районною державною адміністрацією будь-які податки не сплачувались.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
За приписами статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових осіб і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).
Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
За загальним правилом, публічна інформація є відкритою. Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію.
Визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.
У відповідності до частини 1 статті 5 Закону № 2939-VI, доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Нормами статті 6 Закону № 2939-VI визначено критерії обмеження доступу до публічної інформації. Згідно частини другої цієї статті обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Таким чином, доступ до інформації може бути обмежено лише за умови додержання сукупності всіх трьох зазначених підстав, які в розглянутому спорі відсутні.
Частиною 2 статті 10-1 Закону № 2939-VI визначено, що будь-яка особа може вільно копіювати, публікувати, поширювати, використовувати, у тому числі в комерційних цілях, у поєднанні з іншою інформацією або шляхом включення до складу власного продукту, публічну інформацію у формі відкритих даних з обов`язковим посиланням на джерело отримання такої інформації.
Згідно з пунктом 6 статті 14 Закону № 2939-VI розпорядник інформації зобов`язаний, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Відповідно до статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
За приписами частини 4 статті 20 Закону № 2939-VI у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до статті 23 Закону № 2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить із того, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб від протиправних рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Предметом заявленого позивачем спору є відмова в наданні інформації/ дії по відмові в наданні запитуваної інформації, що є порушенням прав позивача на доступ до публічної інформації.
Аналіз визначення та переліку розпорядників публічної інформації, закріпленого у статті 13 Закону № 2939-VI, свідчить, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях, у тому числі інформація, пов`язана з виконанням особами делегованих повноважень суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з дотриманням визначеного статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» терміну розгляду відповідного звернення, та з урахуванням статті 8 вказаного Закону, позивачу була надана відповідь на його звернення - листом за № 3/23-3293 від 26.12.2019 року.
При цьому, суд зауважує, що жодною статтею з наведених вище законів України не передбачено обов`язок суб`єктів владних повноважень надавати особам, які до них звертаються відповіді саме того змісту, яких зазначені особи прагнуть отримати.
Також суд вказує, що за період з 03.12.2019 р. по 04.12.2019 р. позивачем до відповідача надано вісім інформаційних запита, на яких надано відповіді відповідно до вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації". Направлення позивачу відповідей свідчить реєстрація в Журналі вихідної кореспонденції та підтверджується скрін-шотом направлення відповідей засобами електронного зв`язку. Зокрема, 26.12.2019 року у відповіді на запит № 3/23-3293 від 26.12.2019 року відповідачем зазначено, що: на інформаційний запит від 03.12.2019 р. № 001/12-19 та в доповнення до листа від 09.12.2019 р. № 3/23-3138 надано копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи - Дніпропетровської районної державної адміністрації.
Відтак, системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України у сукупності з обставинами, встановленими судом під час розгляду даної справи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, дозволяє суду прийти до висновку про відсутність допущення протиправної бездіяльності в частині належного розгляду запиту позивача від 03.12.2019 р. (вх..№ 487 від 03.12.2019 р.), а саме - ненадання відповіді на запит на інформацію.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Також, при вирішені цього спору, суд, відповідно до частин першої-другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
З аналізу матеріалів справи, виходячи із змісту позовних вимог та його обґрунтування, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено що, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа..
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 24 березня 2020 року.

Суддя Е.О. Юрков