Справа № 814/835/17
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

14 квітня 2020 року
Київ
справа №814/835/17
адміністративне провадження №К/9901/47121/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Соколова В.М.,
суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року (головуючий суддя Гордієнко Т.О., судді: Біоносенко В.В., Лісовська Н.В.) та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року (головуючий суддя Єщенко О.В., судді: Димерлій О.О., Бойко А.В.) у справі №814/835/17 за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , Міністерства оборони України (далі також МОУ), Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі також Командувач ВМС ЗС України) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , МОУ, Командувача ВМС ЗС України у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Командувача ВМС ЗС України від 07 червня 2016 року №75 ( далі також наказ №75) про звільнення капітана 3 рангу ОСОБА_1 з посади командира роти старшого викладача навчальної роботи з військової служби у запас за пп. «б» п. 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 05 липня 2016 року №176 в частині, капітана 3 рангу ОСОБА_1 , звільненого наказом №75 у запас за станом здоров`я, вважати, що справи та посаду здав 05 липня 2016 року;
- поновити ОСОБА_1 на посаді командира роти старшого викладача навчальної роботи з 14 серпня 2016 року;
- зобов`язати МОУ здійснити перерахунок та виплату позивачу матеріального та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 14 серпня 2016 року по дату поновлення на військовій службі.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що його звільнення зі служби за станом здоров`я є незаконним. Скаржник зазначає, що фактичного наміру залишати службу не мав, а бажав перевестись на спокійну службу для припинення тиску на нього з боку командира військової частини, який впливає на погіршення стану його здоров`я. За таких обставин, вважає оскаржувані накази про звільнення зі служби необґрунтованими та безпідставними, просить їх скасувати та поновити його на службі.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року, у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірні накази про звільнення прийняті відповідачем з дотриманням чинного законодавства, за наявності обґрунтованих підстав, а обставини для їх скасування та поновлення позивача на службі відсутні.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги, позиція інших учасників справи
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Аргументи позивача полягають у тому, що судом апеляційної інстанції проігноровано той факт, що витяг з наказу від 07 червня 2016 року №75 про звільнення зі служби не вручено та не доведено позивачу у встановлений законом спосіб. Вказує, що повідомлення про його звільнення під час бесіди з командиром (аркуш бесіди від 18 червня 2016 року), не може бути прийнято як належний доказ, оскільки 18 червня 2016 року був вихідним днем, а тому позивач не був присутнім на службі. Скаржник зазначає, що суди не врахували бажання позивача продовжувати військову службу, яке підтверджується поданим рапортом.
Військова частина НОМЕР_1 подала відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення без змін. Відповідач зауважує, що звільнення ОСОБА_1 відбулось відповідно до вимог чинного законодавства, в зв`язку із висновком ВЛК та МСЕК про непридатність позивача до військової служби та не висловленням позивачем бажання продовжувати службу.
Рух касаційної скарги
04 квітня 2018 року касаційна скарга ОСОБА_1 надійшла до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.
За наслідками автоматизованого розподілу касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: судді-доповідача Стрелець Т.Г., суддів Білоус О.В., Шарапи В.М.
Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.
21 червня 2019 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження від 20 червня 2019 року № 794/0/78-19, у зв`язку із зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Стрелець Т.Г., (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 14), що унеможливлює її участь у розгляді справи, визначено новий склад суду: ОСОБА_3 головуючий суддя, ОСОБА_4 , Загороднюк А.Г.
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира роти-старшого викладача навчальної роти.
До управління особового складу штабу Командування ВМС ЗС України надійшли документи щодо звільнення ОСОБА_1 .
Так, 21 травня 2016 року ОСОБА_2 клопотав про звільнення позивача зі служби оскільки військовослужбовець визнаний непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у військовий час. У клопотанні зазначено, що бесіда з питань звільнення з офіцером проведена, офіцер зі звільненням не згодний, але бажання продовжувати військову службу не висловив, будь-яких прохань та побажань не заявив, з аркушем бесіди ознайомлюватись відмовився.
Крім того, Командування військової частини НОМЕР_1 клопотало про звільнення офіцера ОСОБА_1 з метою збереження його життя та здоров`я (№ 1706 від 31 травня 2016 року).
Підставою тому слугували слідуючі матеріали.
Свідоцтво про хворобу № 245 від 04 травня 2016 року з якого вбачається, що постановою ВЛК позивач на підставі статті 41-б, 39-в графи ІІІ Розкладу хвороб визнаний непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у військовий час.
Лист командира військової частини ОСОБА_2 від 31 травня 2016 року, у якому зазначено, що офіцер перебував на обстеженні та лікуванні з 30 листопада по 21 грудня 2015 року, з 22 грудня по 12 січень 2016 року, з 14 січня по 29 січня 2016 року, з 16 березня по 01 квітня 2016 року, був звільнений від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою на підставі медичного висновку: з 02 квітня по 17 квітня 2016 року, з 20 квітня по 05 травня 2016 року, з 06 травня по 20 травня 2016 року, з 25 травня по 28 травня 2016 року.
31 травня 2016 року тимчасово виконуючий обов`язки медичної служби Командування ВМС ЗС України ОСОБА_5 доповів, що проведене лікування позивача мало незначний позитивний ефект, в зв`язку з чим він був направлений на ВЛК з метою визначення придатності до військової служби. Анамнез та перебіг захворювання, помірна ефективність проведеного лікування, прогноз якості життя - подальше продовження військової служби ОСОБА_1 на займаній посаді на даний час недоцільне.
Довідка до акта медико-соціальної комісії № 435596 від 15 червня 2016 року свідчить, що ОСОБА_1 непридатний до праці на період активної реабілітації, ІІ група інвалідності.
07 червня 2016 року командувач ВМС ЗС України прийняв наказ № 75 про звільнення позивача зі служби.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 176 від 05 липня 2016 року командира 3 рангу ОСОБА_1 командира роти-старшого викладача навчальної роти, звільненого наказом № 75 з військової служби у запас за пп. «б» п.1 частини восьмої статті 26 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) вважати таким, що справи та посаду здав 05 липня 2016 року.
Капітану 3 рангу ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку за 2016 рік тривалістю 40 календарних днів з 06 липня по 14 серпня 2016 року включно з подальшим виключенням зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
З 14 серпня 2016 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Центрального РВК міста Миколаєва.
Не погоджуючись із звільненням з військової служби позивач звернувся до суду із позовом.
Застосування норм права, оцінка доказів та висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX), який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня1992 року №2232-XII ( далі також Закон №2232-XII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частини першої, другої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Водночас, відповідно до п.п. «б» п. 1 частини восьмої статті 26 Закону №2232-XII під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці: 1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини: за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії (далі - ВЛК) про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу.
Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України (частина дев`ята статті 26 Закону №2232-XII).
З метою проведення медичного огляду військовослужбовців та для визначення ступеня придатності до військової служби МОУ винесено наказ «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» від 14 серпня 2008 року № 402 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800).
Постанова ВЛК про ступінь придатності до військової служби та про причинний зв`язок записується у Свідоцтво про хворобу. Постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатними до військової служби у мирний час, обмежено придатними у воєнний час, повинні бути реалізовані негайно (глава 22 Розділу ІІ вказаного Положення).
З вищезазначеного слідує, що рішення ВЛК про непридатність особи до служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, є підставою для звільнення, якщо такі особи не висловили бажання продовжувати військову службу.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до постанови військово-лікарської комісії позивач визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатний у військовий час.
Також, про неможливість продовжувати службу позивач повідомив командира військової частини НОМЕР_1 , подавши 25 травня 2016 року відповідний рапорт.
У свою чергу, позивач повідомлення про бажання продовжувати військову службу командиру військової частини НОМЕР_1 чи командувачу ВМС ЗС України в установленому порядку не подавав.
Судами попередніх інстанцій вірно враховано, що бажання позивача перевестись на іншу посаду до іншої частини та згода командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 на його переведення, не можуть свідчити про бажання продовжувати військову службу, позаяк судами встановлено, що рапорт на переведення позивача від 05 травня 2016 року командир частини не отримував (вхідний штамп військової частини відсутній).
Крім того, ОСОБА_6 в послідуючому скасував згоду на переведення позивача на іншу посаду у зв`язку із станом здоров`я ОСОБА_1 .
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни. Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.
З вказаного слідує, що бажання позивача продовжувати військову службу повинно узгоджуватись з об`єктивними причинами, зокрема, можливістю за станом здоров`я виконувати особою своїх службових обов`язків.
Натомість, враховуючи відомості про стан здоров`я ОСОБА_1 слідує, що у зв`язку із значним погіршенням здоров`я позивач протягом 2016 року обов`язків командира роти-старшого викладача не виконував, до несення служби у добовому наряді не залучався, участі у житті військової частини не брав.
Колегія суддів вважає, що суд першої та апеляційної інстанції з урахуванням зазначених обставин та належного аналізу норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшли вірного висновку про наявність підстав для звільнення позивача зі служби відповідно до п.п. «б» п. 1 частини восьмої статті 26 Закону №2232-XII.
Судами попередніх інстанцій надано вірну оцінку доводам позивача про покращення його стану здоров`я та можливість продовжувати службу, оскільки такі обставини не мали місце на момент видання оскаржуваних наказів.
Враховуючи наведене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що у спірних правовідносинах накази про звільнення позивача зі служби прийняті суб`єктом владних повноважень на підставі чинного законодавства, підстав для їх скасування, поновлення позивача на службі та стягнення на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу не має.
Також колегія суддів зазначає, що доводи на які посилається позивач у касаційній скарзі (про ознайомлення із наказом №75 тільки 22 лютого 2018 року), не приймаються судом до уваги оскільки під час бесіди командира військової частини з позивачем йому було повідомлено про звільнення та роз`яснено алгоритм звільнення, здання посади з 15 по 17 червня 2016 року (аркуш бесіди від 18 червня 2016 року).
Колегія суддів критично оцінює аргументи позивача про підроблення аркуша бесіди з позивачем від 18 червня 2016 року, оскільки його складено у вихідний день (суботу) коли позивач не перебував на службі, з огляду на наступне.
Абзацом другим статті 335 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, за невикористані через несення бойового чергування вихідні, святкові та неробочі дні офіцерам, прапорщикам та військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, надається відпочинок протягом тижня.
Згідно пункту 3.5 Положення про навчальний центр ВМС Збройних Сил України, затвердженого наказом командувача ВМС Збройних Сил України від 28 серпня 2014 року №275 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 про організацію служби військ і бойового навчання у 2016 навчальному році від 21 грудня 2015 року №472, позивач обіймав посаду командир роти старший викладач, тобто відносився до категорії інструкторського викладацького складу, який залучався для виконання обов`язків у суботу з наданням днів відпочинку за такі дні.
Враховуючи умови особливого періоду (термін здавання посади та відсутність позивача протягом двох діб на передодні звільнення на роботі) командир військової частини викликав позивача на бесіду та провів її у вихідний день (субота 18 червня 2016 року).
Таким чином, доводи позивача про не проведення з ним бесіди 18 червня 2016 року та не повідомлення про звільнення є необ`єктивними.
З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду не встановила неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час ухвалення рішень судами першої та апеляційної інстанцій та погоджується з їх висновками про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним і скасування наказів №75 та №176, поновлення позивача на службі та стягнення на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
За частиною першою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Частиною другої цієї статті встановлено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Доводи, якими позивач обґрунтовує свою касаційну скаргу, стосуються фактичних обставин справи, доказів, на підставі яких встановлено ці обставини, та правової оцінки, яку надали їм суди. Зважаючи на межі касаційного перегляду справи та повноваження касаційного суду на цій стадії достатніх та обґрунтованих підстав для того, щоб вважати висновки судів в даній справі помилковими, немає і аргументи позивача їх не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Позивач звільнений від сплати судового збору в силу вимог закону. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.
Керуючись пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-IX та статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року у справі №814/835/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
В.М. Соколов
Л.О. Єресько ,
А.Г. Загороднюк,
Судді Верховного Суду