Справа № 440/756/20
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2020-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/756/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/756/20 за позовом ОСОБА_1 до Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

11 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області (надалі - відповідач, Великобагачанська селищна рада) , в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення 37 сесії 7 скликання Великобагачанської селищної ради від 13.09.2019, яким їй відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства у приватну власність, що знаходиться за межами населених пунктів на території Великобагачанської селищної ради, а також зобов`язати відповідача надати такий дозвіл.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на неправомірне, як на її думку, рішення відповідача, що перешкоджає у реалізації права особи на отримання у власність земельної ділянки.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

10.03.2020 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач висловив свої заперечення проти позову з посиланням на обставини, відповідно до яких земельна ділянка, яку бажає отримати у власність ОСОБА_1 , входить до складу земельної ділянки, яку планується відвести для створення громадського пасовища (а.с. 23-24).

15.04.2020 представник позивача адвокат Кумечко М.С. надала суду відповідь на відзив, в якому повідомляє, що відповідач не надав доказів створення громадського пасовища в межах земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:1270, з масиву якої позивач бажає отримати земельну ділянку орієнтовною площею 2,00 га. Натомість дана земельна ділянка за даними Державного земельного кадастру відноситься до земель запасу. Додала, що відповідач порушив місячний строк розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою (а.с. 31-34).

Одночасно адвокат Кумечко М.С. надала суду клопотання про стягнення судових витрат, які складаються з витрат на правничу допомогу, в сумі 5400,00 грн (а.с. 35-38).

Розгляд даної справи, відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, в межах строку, встановленого статтею 258 цього ж Кодексу.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Як стверджує ОСОБА_1 , реалізуючи своє право на отримання земельної ділянки у власність відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України, 24.07.2019 вона звернулася до Великобагачанської селищної ради із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства з метою передачі у власність, яка розташована за межами смт. Велика Багачка на території Великобагачанської селищної ради (а.с. 25).

До заяви, окрім документів, що посвідчують особу позивач додала викопіювання з Публічної кадастрової карти з бажаним місцем розташування земельної ділянки (а.с. 26).

Рішенням 37 сесії 7 скликання Великобагачанської селищної ради від 13.09.2019 відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення, не наданих у власність та користування, за межами населених пунктів Великобагачанської об`єднаної територіальної громади Великобагачанського району Полтавської області на підставі ст. 118 Земельного кодексу України, враховуючи невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (а.с. 28).

Не погоджуючись із рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України.

Відповідно до приписів статті 12 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб.

Згідно з пунктом 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

У свою чергу, з положень статті 791 ЗК України слідує, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави суду дійти до висновку про те, що розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки необхідне для формування земельної ділянки.

Такий висновок також узгоджується з положеннями статті 50 Закону України "Про землеустрій", відповідно до якої проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

В зазначеному Класифікаторі землі сільськогосподарського призначення поділяються, зокрема на землі, для ведення особистого селянського господарства та на землі для сінокосіння і випасання худоби.

Нормами частини другої статті 22 ЗК України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Відповідно до пункту "а" частини третьої статті 22 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до статті 34 ЗК України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Таким чином, відповідно до вимог Земельного кодексу України, земельні ділянки, призначені для сінокосіння та випасання худоби можуть бути переданні громадянам виключно на умовах користування (в оренду).

Позивач звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності.

Відмовляючи позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, відповідач у спірному рішенні 13.09.2019 в якості підстави для відмови зазначив про невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, спірним рішенням не визначено які саме невідповідності місця розташування вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має спірна земельна ділянка.

Лише у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що спірна земельна ділянка запланована для створення громадського пасовища депутатами Великобагачанської селищної ради, про що прийнято рішення 42 сесії 7 скликання Великобагачанської селищної ради "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення для створення громадського пасовища за межами смт. Велика Багачка".

Перевіряючи вказані обставини, суд з офіційного веб-сайту Великобагачанської селищної ради (https://velyka-bagachka-rada.gov.ua/) встановив, що дійсно рішенням 42 сесії 7 скликання Великобагачанської селищної ради від 15.01.2020 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення, площею 42,4046 га, кадастровий номер :00:005:1270 для створення громадських сіножатей та пасовищ для випасання ВРХ за межами смт. Велика Багачка на території Великобагачанської селищної ради.

Отже, орган місцевого самоврядування має право на створення на землях комунальної власності громадського пасовища.

Проте, реалізація цього права має відбуватися у повній відповідності з вимогами Земельного кодексу України та інших законів з питань землеустрою.

У цій справі відповідачем не надано суду належних доказів, що у достатній мірі свідчили би про створення на обраній позивачем земельній ділянці громадського пасовища.

Матеріали справи не містять доказів розроблення та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою створення громадського пасовища, формування земельної ділянки з відповідним цільовим призначенням та її реєстрації у Державному земельному кадастрі, реєстрації прав у державному реєстрі тощо.

Посилання відповідача на обставини прийняття селищною радою 15.01.2020 відповідного рішення суд визнає неприйнятними, оскільки сам по собі факт прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для випасання ВРХ на території Великобагачанської селищної ради є лише початковою стадією формування земельної ділянки, тоді як саме по собі це рішення ще не означає позитивного вирішення питання по суті.

Таким чином, відповідач не довів суду правомірності своєї відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, у зв`язку з чим рішення 37 сесії 7 скликання Великобагачанської селищної ради від 13.09.2019 підлягає скасуванню як протиправне.

З приводу тверджень позивача про порушення відповідачем місячного строку розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, суд зазначає наступне.

Дійсно, як це передбачено частиною сьомою статті 118 ЗК України, для розгляду клопотань про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки встановлено місячний строк.

Відповідно до частини п`ятої статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень змінювати встановлений законом режим (періодичність) проведення сесій рад.

Позивач звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою 24.07.2019, рішення ж по суті заяви було прийнято лише 13.09.2019 (а.с. 28).

Отже, відповідач допустив порушення місячного строку розгляду клопотання позивача.

Разом з тим, слід зазначити, що строк розгляду клопотання є строком виконання органом місцевого самоврядування своїх повноважень (компетенції). Цей строк разом з іншими елементами (складовими) утворюють структуру повноважень суб`єкта владних повноважень. Недотримання строку виконання обов`язку є свідченням формального порушення власних повноважень суб`єкта владних повноважень. При цьому недотримання строку прийняття рішення ще не свідчить про його автоматичну протиправність за відсутності відповідного припису в законі. Тому сам по собі пропуск цього строку ніяк не вказує на протиправність ухваленого по суті спірного питання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Судової палати щодо захисту соціальних прав від 17.12.2018 у справі №509/4156/15-а.

При цьому вимога позивача про зобов`язання відповідача надати саме дозвіл на розробку проекту землеустрою задоволеною бути не може, оскільки суд не може досліджувати інших обставин, що можуть бути перешкодою в наданні такого дозволу, які не досліджувалися відповідачем, оскільки ці повноваження відносяться до його виключної компетенції.

Відтак позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Факт сплати позивачем судового збору у розмірі 840,80 грн підтверджується квитанцією за №92169 від 09.02.2020 (а.с. 10).

Зважаючи на обставини часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь частину витрат зі сплати судового збору у розмірі 420,40 грн.

Вирішуючи заяву представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зауважує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд встановив, що 02.02.2020 між гр. ОСОБА_1 (клієнт) та ОСОБА_2 (адвокат) укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого гонорар адвоката визначається обсягом виконаної роботи та погоджується сторонами окремо на підставі складених додатків до цього договору, а також актів виконаних робіт (наданих послуг) (а.с. 13).

Представник позивача до позову надала попередній розрахунок вартості послуг та роботи адвоката ОСОБА_2 за надання правової допомоги від 02.02.2020 на загальну суму 5400,00 грн, а до клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - копію акту виконаних робіт (наданих послуг) від 14.04.2020, в якому зазначено детальний опис робіт (наданих послуг) на суму 5400,00 грн, у тому числі: опрацювання законодавчої бази - 400 грн, складання позову - 3000 грн, складання відповіді на відзив - 1300 грн, складання клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу - 700 грн, копію квитанції від 14.04.2020 №49 (а.с. 15, 39-40).

Оцінюючи обґрунтованість заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, суд зауважує, що адвокат Кумечко М.С. регулярно звертається до суду з аналогічними позовами, у зв`язку з чим заявлені витрати на опрацювання законодавчої бази суд зменшує до 200 грн. Позовна заява підписана позивачем ОСОБА_1 , з огляду на що витрати за складання позову суд виключає з розрахунку. Вартість складання відповіді на відзив суд зменшує до 300 грн з тих же мотивів, що й опрацювання законодавчої бази. Складання клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу суд виключає з розрахунку, оскільки таке не стосується предмету позову.

Таким чином обґрунтована сума витрат на правничу допомогу становить 500 грн. Однак, з урахуванням факту часткового задоволення позову, до стягнення з відповідача належить 250,00 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області (вул. Каштанова, 20, смт Велика Багачка, Великобагачанський район, Полтавська область, 38300, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення 37 сесії 7 скликання Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 13.09.2019 "Про розгляд заяви щодо надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства громадянці ОСОБА_1 ".

Зобов`язати Великобагачанську селищну раду Великобагачанського району Полтавської області (вул. Каштанова, 20, смт Велика Багачка, Великобагачанський район, Полтавська область, 38300, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства з метою передачі у власність, яка розташована за межами смт. Велика Багачка на території Великобагачанської селищної ради, з урахуванням висновків, сформульованих судом у даному рішенні.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області (вул. Каштанова, 20, смт Велика Багачка, Великобагачанський район, Полтавська область, 38300, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) частину витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, у сумі 420 (чотириста двадцять) грн 80 коп та частину витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги, у сумі 250 (двісті п`ятдесят) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень та пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Б. Супрун