Справа № 640/8927/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2020 року м. Київ № 640/8927/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд»

(03151, м. Київ, вул. Вінницька, 14/39)

до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ

Головного управління територіального управління юстиції у місті Києві

(02121, м. Київ, просп. Бажана, 7-Є)

про визнання протиправними дій, скасування постанови про арешт,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» (далі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного управління територіального управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати незаконними дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного управління територіального управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови від 09 квітня 2019 року про арешт коштів боржника на банківському рахунку Філії « 135-ДБК» Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» (), відкритому в Акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк» НОМЕР_1;

- скасувати постанову державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного управління територіального управління юстиції у місті Києві від 09 квітня 2019 року про арешт коштів боржника на банківському рахунку Філії « 135-ДБК» Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» (), відкритому в Акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк» НОМЕР_1.

Мотивуючи позовні вимоги представник позивача стверджував, що банківський рахунок філії, на який накладено арешт, є рахунком для оплати лікарняних листів - листів тимчасової непрацездатності працівників позивача, а також для виплати заробітної плати працівникам. Внаслідок накладення арешту на готівкові кошти, що містяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 , виникла заборгованість із виплати заробітної плати, податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, військового збору.

Представник позивача повідомив, що накладення арешту на рахунки боржника, які призначені для виплати заробітної плати та для обліку коштів соціального страхування в національній валюті унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, що призводить до порушення конституційних прав громадян, що працюють на підприємстві.

Крім того, господарська діяльність філії «135-ДБК» Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» характеризується на наданні житлово-комунальних послуг мешканців гуртожитків та багатоквартирних будинків, а тому мешканці по вул. Бориспільській, 21-45 у місті Києві не можуть використовувати акумульовані на вказаному рахунку кошти, зокрема, для оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, що може зумовити припинення їх постачання.

Додатково представник позивача просив врахувати порушення відповідачем порядку надсилання позивачу оскаржуваної постанови.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представник відповідача у визначений судом строк не надав до суду відзиву на адміністративний позов.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного управління територіального управління юстиції у місті Києві 30 листопада 2018 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №57684971 щодо примусового виконання виконавчого листа №359/8963/16-ц, виданого 18 жовтня 2018 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області щодо стягнення з Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 112 223,04 грн.

Також, 24 жовтня 2018 року головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного управління територіального управління юстиції у місті Києві прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №57502357 щодо примусового виконання постанови Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного управління територіального управління юстиції у місті Києві №36106449 від 18 жовтня 2018 року про стягнення з Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» витрат у розмірі 971,00 грн.

09 квітня 2019 року при примусовому виконанні ВП №47044842 державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного управління територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 в Акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк» та всіх інших рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім р/р №260475981, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення на які заборонено законом та належать боржнику.

Незгода позивача із вказаною постановою про накладення арешту на кошти боржника, а також діями щодо її прийняття, зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Вимогами частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Тобто, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом №1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За приписами статті 48 Закону №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Відповідно до вимог статті 52 Закону не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Аналізуючи статтю 52 Закону суд зазначає, що є дві обставини, на підставі яких не підлягають арешту кошти:

- кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках;

- звернення стягнення на виплати, які заборонено законом.

Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України №758 від 22 червня 2012 року рахунки із спеціальним режимом використання - рахунки, які відкриваються в Казначействі та його органах підприємствам, установам, організаціям для проведення розрахунків з надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу ( в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, з погашення заборгованості перед державним бюджетом, з повернення бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поротній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (Верховною Радою Автономної Республіки Крим, міськими радами) або під державні (місцеві) гарантії, з електронного адміністрування податків, для сплати заборгованості за електроенергію, для зарахування депозитних коштів та не бюджетні рахунки розпорядників бюджетних коштів.

Пунктом 1 частини 4 статті 59 Закону №1404-VIII передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр» на виконання договору №444-19 від 01 березня 2019 року здійснює оброблення та розподіл платежів від споживачів, що надійшли на розподільчий рахунок КП ГІОЦ № НОМЕР_2 за надані Філією Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» 135 Домобудівельний комбінат». Оброблення та розподіл платежів здійснюється по кожному особовому рахунку споживача згідно із сплаченими рахунками-повідомленнями та наданих Філією 135 ДБК інформації та відомостей про реквізити підприємств-виробників/виконавців житлово-комунальних послуг, баз даних нарахувань фактично спожитих житлово-комунальних послуг та/або інших платежів по споживачах. Згідно інформації, наданої філією Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» 135 Домобудівельний комбінат» як замовником, розподіл коштів здійснюється КП ГІОЦ, зокрема, і на ДП МОУ «Укрвійськбуд»-135 Домобудівельний комбінат».

Довідкою №КІЕ-07.8/1402 від 08 травня 2019 року відділення акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» підтвердило надходження коштів за комунальні послуги на рахунок № НОМЕР_1 у гривні Філії Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» 135 Домобудівельний комбінат» за період з 21 грудня 2018 року по 07 травня 2019 року.

При цьому, із наданої банком інформації про здійснення платежів з рахунку № НОМЕР_1 за період з 21 грудня 2018 року по 07 травня 2019 року, вбачається, що з даного рахунку Філією Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» 135 Домобудівельний комбінат» здійснювалась: оплата за житлово-комунальні послуги, зокрема, на оплату електроенергії, природного газу ( в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот; виплата заробітної плати працівникам; сплата податків та зборів; відшкодування ПДВ.

Суд зазначає, що факт накладення державним виконавцем арешту на один рахунок філії Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» 135 Домобудівельний комбінат» свідчить про відсутність у останньої інших рахунків, з яких здійснюється виплата заробітної плати працівникам, оплата житлово-комунальних послуг, обов`язкових податків та зборів.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно статті 115 Кодексу законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини 3 статті 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно статті 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Трудові права та інші права є тісно пов`язаними між собою, але вони становлять одну із основ у посиленні правових можливостей захисту матеріально незабезпечених верств населення. Одним із важливих «джерел» розуміння стану із правами людини у державі є, безперечно, Рішення Європейського Суду з прав людини. У розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні. Також Європейський Суд з прав людини включає до мирного володіння своїм майном виплати за трудовим договором та інші виплати.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що виплата установою працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства, а рахунки, передбачені для виплати заробітної плати, є рахунками зі спеціальним режимом, на які орган державної виконавчої служби відповідно до вимог законодавства не накладає арешт, оскільки накладення арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливить своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав на оплату праці громадян, які працюють на підприємстві.

При цьому слід зауважити, що виокремлення таких рахунків належить до повноважень органу державної виконавчої служби, про що неодноразово висловлювався Верховний Суд у постановах від 27 червня 2019 року у справі № 916/73/19, від 10 жовтня 2019 року у справі № 916/1572/19, від 17 січня 2020 року у справі № 340/1018/19, від 29 січня 2020 року у справі №820/5422/17.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з критеріїв, визначених частиною 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про протиправність прийняття оскаржуваної постанови від 09 квітня 2019 року та наявність підстав для її скасування в судовому порядку як такої, що прийнята державним виконавцем необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

В частині вимог про визнання протиправними дій державного виконавця щодо прийняття вказаної постанови про накладення арешту на кошти боржника, суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При цьому, згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, прийняття судового рішення повинно призводити до відновлення порушеного права позивача.

Оскільки саме оскаржувана постанова про накладення арешту на кошти боржника від 09 квітня 2019 року є тим рішенням, яке призводить до порушення прав та законних інтересів позивача, суд приходить до висновку, що оцінка дій органу державної виконавчої служби фактично охоплюється вимогою про скасування такої постанови, а відтак підстав для задоволення позовних вимог у даній частині судом не вбачається.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з вимогами частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Закону, що і було зроблено позивачем.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень покладений на нього обов`язок доказування не виконав.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного управління територіального управління юстиції у місті Києві від 09 квітня 2019 року про арешт коштів боржника на банківському рахунку Філії « 135-ДБК» Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» (), відкритому в Акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк» НОМЕР_1.

В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Стягнути на користь Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» (03151, м. Київ, вул. Вінницька, 14/39, ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень 50 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (02121, м. Київ, просп. Бажана, 7-Є, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук