Справа № 580/3756/19
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року справа № 580/3756/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гайдаш В.А., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , далі - позивач) з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (вул.Смілянська, 57, м. Черкаси, 18036, далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 23.09.2019 №2335 про притягнення оперуповноваженого поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади;

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 11.10.2019 №243 о/с про звільнення оперуповноваженого оперативно-пошукового сектору відділу кримінальної поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_1 зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого оперативно-пошукового сектору відділу кримінальної поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області з 12.10.2019;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 12.10.2019 по день ухвалення рішення у справі.

Ухвалою суду від 02.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.03.2020 вирішено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом відповідача від 23.09.2019 №2335 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби та наказом відповідача від 11.10.2019 №243 о/с його звільнено зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, однак вважає притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення з посади незаконним, відповідно, вказані накази такими, що прийняті передчасно та без дотримання вимог законодавства. Зазначив, що затверджений 23.09.2019 висновок службового розслідування відносно позивача прийнято відповідачем з істотними порушеннями процедури його прийняття, оскільки наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності виданий 23.09.2019, тобто у період його тимчасової непрацездатності. Крім того, притягуючи позивача до дисциплінарної відповідальності, відповідачем, у порушення ст. 19 Дисциплінарного статуту, не встановлено у визначеному законом порядку, якими конкретно винними діями чи бездіяльністю позивача порушені його службові обов`язки у співставленні з приписами закону і посадової інструкції позивача, не містить пояснень позивача та його безпосереднього керівника. Також зазначено, що Дисциплінарною комісією однобічно та поверхово проведено службове розслідування, а в основу висновку про наявність дисциплінарного проступку покладено виключно посилання на вчинення позивачем незаконного затримання особи, обшуку та застосування неналежного поводження. Твердження відповідача про те, що позивачем допущено прогул одного робочого дня 10.09.2019, не відповідає дійсності, оскільки у позивача виникла об`єктивна причина відсутності у цей день на службі через погіршення стану здоров`я і проходження обстеження в медичному центрі.

Відповідач позов не визнав, надав до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що за результатами службового розслідування встановлено, що 09.09.2019 позивач скоїв дії, що підпадають під визначення дисциплінарного проступку, зокрема позивачем порушено приписи Закону України "Про Національну поліцію", Дисциплінарного статуту та Правил етичної поведінки поліцейських. Крім того, 10.09.2019 до ГУНП надійшов рапорт начальника Черкаського відділу поліції підполковника поліції Теслі В.В. щодо порушення службової дисципліни лейтенантом поліції ОСОБА_1 , зокрема невихід на службу 10.09.2019, що також має ознаки дисциплінарного проступку. Відповідачем зазначено, що своїми діями лейтенант поліції ОСОБА_1 вчинив проступок, несумісний з подальшим проходженням служби в Національній поліції України, оскільки сутність вчиненого проступку полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни, що свідчить про його низькі морально-ділові якості, що суперечать інтересам законності та компрометують звання поліцейського. На підставі вищевикладених обставин відповідач вважає, що позов задоволенню не підлягає.

23.12.2019 позивачем надано відповідь на відзив, де зазначено, що відповідач формулює висновки службового розслідування щодо дій відповідача, які входять у предмет доказування у кримінальному провадженні, без встановлення вини позивача обвинувальним вироком. Висновок про відсутність позивача на робочому місці протягом усього робочого дня 10.09.2019 суперечать зібраним відповідачем під час службового розслідування матеріалам щодо перебування позивача на роботі та попередження безпосереднього керівника про погіршення стану здоров`я.

10.01.2020 відповідачем подано заперечення, де зазначено, що позивача притягнуто до кримінальної відповідальності не з підстав скоєння кримінального правопорушення, а через вчинення дій, які є дисциплінарним проступком. Висновків про доведеність вчинення позивачем кримінального правопорушення даний висновок не містить. Відповідачем також зазначено, що довідка, яка на думку позивача підтверджує поважність причин відсутності на роботі 10.09.2019, не відповідає вимогам чинного законодавства та констатує лише факт звернення позивача до медичного закладу і не підтверджує його непрацездатність.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в поліції на посаді оперуповноваженого оперативно-пошукового сектору відділу кримінальної поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 09.09.2019 №2199 призначено службове розслідування на підставі рапорту інспектора-чергового чергової частини Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_2 про те, що 09.09.2019 близько 18 год. надійшло повідомлення від фізичної особи про вчинення неправомірних дій відносно її чоловіка поліцейськими Черкаського відділу поліції, зокрема нанесення тілесних ушкоджень та вимагання коштів, що мають ознаки дисциплінарного проступку, та внесення за даним фактом відомостей до ЄРДР. Призначено склад дисциплінарної комісії. Крім того, наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 11.09.2019 №2237 призначено службове розслідування на підставі рапорту начальника Черкаського відділу поліції ОСОБА_3 про невихід позивача на службу 10.09.2019, що має ознаки дисциплінарного проступку. Призначено склад дисциплінарної комісії.

Наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 11.09.2019 №2238 позивача відсторонено від служби у зв`язку з проведенням службового розслідування та наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 23.09.2019 №2409, у зв`язку із закінченням службового розслідування, позивача допущено до виконання службових обов`язків.

23.09.2019 начальником Головного управління Національної поліції в Черкаській області затверджено висновок за результатами службового розслідування відносно позивача, яким встановлено порушення позивачем вимог ч. 1, 2, 5, 6 ст. 29, п. 3 ч. 1 ст. 31, ч. 1, 6 ст. 34 Закону України "Про Національну поліцію", ч. 3 ст. 208, ч. 7 ст. 223 КПК України; вимог п.3 ч. 4 ст. 42, ч. ч 1, 2, 3 ст. 43, ч. 3 ст. 45 Закону України "Про Національну поліцію", п. 1, 2 розділу III Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, п. п. 8 п. 1 наказу ГУНП від 07.08.2017 № 2062 "Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни в органах та підрозділах ГУНП в Черкаській області, а також попередження надзвичайних подій за участю особового складу"; вимог п. 2 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" та п. 13 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

09.09.2019 Другим територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, розпочато кримінальне провадження №0001274 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Крім того, 10.09.2019 до ГУНП надійшов рапорт начальника Черкаського відділу поліції підполковника поліції Теслі В.В . щодо порушення службової дисципліни лейтенантом поліції ОСОБА_1 , а саме невихід на службу 10.09.2019, що має ознаки дисциплінарного проступку, за фактом невиходу лейтенантом поліції ОСОБА_1 на службу комісією складено акт №1784вн.

Згідно наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 23.09.2019 № 2335 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" відповідно до ст.ст. 11, 12, 13, 19 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у порушенні вимог ч. 1 ст. 6, ч. 1, 2, 4 ст. 7, 8, п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 18, ч. 1, 2, 5, 6 ст.29, п. 3 ч. 1. ст. 31, ч. 1, 2, 6 ст. 34, п. 1, ч. 1, п. 3 ч. 4 ст. 42, ч. 1. 2, 3 ст. 43, ч. 1 ст. 44, ч. 3 ст. 45 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VІІІ, п.п. 1-4, 6- 8, 13 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, ч. 3, 5 ст. 208, ч. 1 ст. 210, ч. 4 ст. 213, ч. 7 ст. 223 КПК України, ч. 2 Порядку інформування центрів з надання безоплатної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затвердженого Постановою КМУ від 28.12.2011 № 1363, п. 1 розділу 1, абз. 1-3, 5, 6, 8, 10 п. 1, абз. 1 п. 2 розділу II, п.1,2, 4-6 розділу III, п. 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, п.п. 8, 9 п. 1 наказу ГУНП від 07.08.2017 №2062, наказу Черкаського відділу поліції ГУНП від 25.08.2016 №53 до оперуповноваженого оперативно-пошукового сектору відділу кримінальної поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляду звільнення зі служби в поліції.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 11.10.2019 №243 о/с оперуповноваженого оперативно-пошукового сектору відділу кримінальної поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно змісту ч. 1, 3 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ч. 1 ст. 55 Конституції України).

Спірні правовідносини врегульовано Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIIІ), а також Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затверджений Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VIIІ поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Частиною 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає у порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Частиною 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень, перелік яких визначено у ст. 13 Дисциплінарного статуту є вчинення дисциплінарного проступку, тобто протиправних, винних дій чи бездіяльності невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Частиною 2 ст. 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення (ч. 3 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Згідно ч. 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Судом із матеріалів справи встановлено, що службове розслідування здійснено ГУНП в Черкаській області у межах перевірки фактів порушення позивачем службової дисципліни, що має ознаки дисциплінарного проступку, а також фактів перевищення, зокрема ОСОБА_1 , службових повноважень, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Оцінюючи відомості, що викладені у висновку службового розслідування від 23.09.2019, з аналізу пояснень ОСОБА_5 від 13.09.2019 та його дружини ОСОБА_6 від 13.09.2019, судом встановлено, що в основу висновків відповідача про вчинення протиправних дій позивачем стосовно громадянина ОСОБА_5 покладено саме пояснення ОСОБА_5 та його дружини ОСОБА_6 .

Разом з тим, під час службового розслідування відносно позивача дисциплінарною комісією не враховано пояснень ОСОБА_1 щодо факту виявлення у затриманого ОСОБА_5 психотропних речовин, обіг яких заборонено (підтверджується висновком експерта від 03.12.2019 №19/11/2-190-СЕ/19, наявного у матеріалах справи), а також посилання позивача про те, що з метою самозахисту до затриманого дійсно довелося застосувати фізичну силу, оскільки ОСОБА_5 мав при собі холодну зброю - ніж, який під час затримання намагався застосувати до позивача. Із пояснень представників сторін під час розгляду справи, вказану холодну зброю - ніж дійсно вилучено і залучено до матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ.

Крім того, як вказано позивачем під час розгляду справи та не заперечувалося представником відповідача, за фактом вилучення у ОСОБА_5 , в момент його затримання позивачем, психотропних речовин порушено окреме кримінальне провадження.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; користуватися правничою допомогою.

Із позовної заяви та пояснень позивача судом встановлено, що відбирання пояснень у позивача в межах службового розслідування, здійснювалось ГУНП в Черкаській області у період його тимчасової непрацездатності та перебування на стаціонарному лікуванні, тому з причин об`єктивної неможливості за станом здоров`я ефективно здійснювати свої права, позивач відмовився від надання пояснень згідно ст. 63 Конституцією України, однак після допуску 23.09.2019 позивача до виконання службових обов`язків та закінчення лікування 03.10.2019, будь-які пояснення у нього у зв`язку з проведенням службового розслідування не відбирались.

Судом із копії довідки КНП "Черкаська центральна районна лікарня" Черкаської районної ради про тимчасову непрацездатність поліцейського №45 та копії листка непрацездатності Серія АДФ №721210 встановлено, що ОСОБА_1 у період з 11.09.2019 по 23.09.2018 перебував на стаціонарному лікуванні, а у період з 23.09.2019 по 02.10.2019 перебував на амбулаторному лікування відповідно.

Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд звертає увагу, що ніби-то протиправні дії позивача згідно висновку службового розслідування, є предметом доказування у кримінальному провадженні від 09.09.2019 №0001274 про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України (перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу), однак станом на час винесення оскаржуваних наказів та станом на час розгляду цієї адміністративної справи №580/3756/19 по суті - відсутній обвинувальний вирок суду, що підтверджував би факт вчинення позивачем відносно ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Таким чином, факт відсутності обвинувального вироку за кримінальним провадженням від 09.09.2019 №0001274, яким би ОСОБА_1 дійсно було визнано винним у вчиненні такого кримінального правопорушення, суперечить презумпції невинуватості, яка передбачена ч. 1 ст. 62 Конституції України, а висновок службового розслідування, в якому стверджується, що ОСОБА_1 вчинив злочин, суд не може вважати підтверджуючим фактом вчинення позивачем відносно ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Згідно з ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 №3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ч.2).

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 7.11.2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначив, що п. 2 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, - щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 26.09.2006 року по справі "Грабчук проти України" зазначив, що презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною. Питання, чи, порушує, твердження посадової принцип презумпції невинуватості, має бути з`ясоване у контексті тих фактичних обставин, у яких це твердження було зроблене.

В розумінні Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні Суду від 06.12.1988 у справі Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії, принцип презумпції невинуватості полягає в тому, що тягар доведення вини обвинуваченого покладається виключно на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. При цьому, принцип презумпції невинуватості є обов`язковим не лише для органів досудового розслідування чи судів, а й для будь-яких інших суб`єктів владних повноважень. Поширюється він не лише на прийняття такими суб`єктами певних рішень, а й на публічні висловлювання певних посадових осіб. Зокрема, в рішенні від 10.02.1995 у справі де Рібемон проти Франції, де заявник скаржився на порушення презумпції невинуватості міністром внутрішніх справ, який зробив публічну заяву з твердженням про винуватість заявника. У даному рішенні, Суд вказує на те, що заява про винуватість, з однієї сторони, спонукала громадськість повірити в неї, а з іншої випереджало оцінку фактів справи компетентними суддями. Отже, порушення статті 6 пункту 2 мало місце.

Таким чином, сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою. Він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави, відтак жодна посадова особа не може навіть називати людину винуватою, підміняючи таким чином доведення вини відповідно до закону та перебираючи на себе функцію суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, відповідачем, згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, не надано доказів встановлення вини позивача у вчиненні протиправних дій стосовно ОСОБА_5 у контексті відсутності вироку, що набрав законної сили за результатами розгляду кримінального провадження від 09.09.2019 №0001274, тому вказані відповідачем обставини не можуть слугувати станом на час розгляду даної адміністративної справи підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Щодо посилання відповідача на вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку - прогулу 10.09.2019, то судом встановлено, що позивачем 10.09.2019 повідомлено безпосереднього керівника СКП - капітана поліції ОСОБА_7 , про погіршення стану здоров`я та намір його звернутись до медичного закладу.

Відповідно до копії довідки медичного центру "Integro" ОСОБА_1 10.09.2019 дійсно звертався за медичною консультацією та проходив обстеження у вказаному медичному центрі.

Крім того, 04.02.2020 судом у відкритому судовому засіданні допитано ОСОБА_8 в якості свідка (станом на вересень 2019 року оперуповноважений відділу кримінальної поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області), який зазначив, що 10.09.2019 дійсно бачив ОСОБА_1 на службі у приміщені Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області приблизно з 09 год. 00 хв. до 09 год. 30 хв. та у період з 13 год. 40 хв. до 14 год. 00 хв. Крім того, позивач декілька разів заходив до кабінету свідка з метою доступу до комп`ютер, який є лише у його кабінеті.

Таким чином, вищевказані обставини підтверджують поважність причин часткової відсутності позивача 10.09.2019 на робочому місці, а факт повідомлення безпосереднього керівника про таку відсутність свідчить про необґрунтованість висновку відповідача щодо відсутності позивача на робочому місці без поважної причини.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3)сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Таким чином, відповідачем застосовано до позивача найсуворіший захід дисциплінарного стягнення (звільнення з посади). Водночас, суд наголошує, що під час розгляду справи, суд встановлює лише правомірність накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції у зв`язку з порушенням останнім службової дисципліни та обставину чи діяв відповідач на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України під час прийняття наказів про звільнення позивача.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що службове розслідування відносно ОСОБА_1 здійснено без з`ясування всіх обставин у справі, із визнанням встановленими обставин, які належать встановленню у кримінальному провадженні та без надання об`єктивної оцінки усім доказам, зібраним у ході службового розслідування, із рекомендуванням обрання найсуворішого заходу дисциплінарного стягнення (звільнення з посади) без обґрунтування причин такого виду стягнення.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з пунктом "а" частини 2 статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 3933-ХІІ від 04.02.1994, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено у статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві.

У рішеннях ЄСПЛ йдеться про функціональний аспект публічної служби та про те, що публічно-правовий спір може призвести до застосування цивільного аспекту, якщо приватно-правові аспекти переважають над публічно-правовими з огляду на прямі наслідки для цивільного права майнового або немайнового характеру. ЄСПЛ дотримується критеріїв, встановлених в рішенні від 19.04.2007 у справі Vilho Eskelinen and Others проти Фінляндії, №63235/00, та застосовує загальну презумпцію, що такі прямі наслідки для цивільних прав існують у "звичайних трудових спорах", що стосуються державних службовців.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість, оскільки будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Державні органи, що не впроваджують або не дотримуються власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення ЄСПЛ у справі Rysovskyy проти України, 29979/04, п. 71). У контексті презумпції невинуватості відповідачем не надано доказів вчинення позивачем злочину передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України (Перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу).

У справах "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21.04.2011 № 42310/04 та Barbera, Messegue and Jabardo v Spain проти Іспанїї від 06.12.1988, № 146 ЄСПЛ вирішив, що "суд під час оцінки доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою" (п. 150, п. 253).

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що оскаржувані накази ГУНП в Черкаській області від 23.09.2019 №2335 та від 11.10.2019 №243 о/с прийнято відповідачем без урахуванням усіх обставин, що мають істотне значення для прийняття рішення, непропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір.

Отже, на підставі вищевикладених норм та досліджених і оцінених доказів, суд дійшов висновку поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого оперативно-пошукового сектору відділу кримінальної поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області з 12.10.2019.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 94 Закону України "Про Національну поліцію", постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260), які визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції.

Пункт 6 Розділу ІІІ Порядку №260 визначає, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Тобто, питання виплати поліцейським, незаконно звільненим зі служби в поліції, грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, врегульоване спеціальним нормативно-правовим актом, який не передбачає існування судового рішення про стягнення відповідних сум, так як обов`язок відповідача здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення у випадку поновлення особи на посаді носить імперативний характер та покладений на нього в силу вимог Порядку №260.

Таким чином, підстав застосовувати загальні положення трудового законодавства та вирішувати питання щодо стягнення на користь позивача з ГУНП в Черкаській області середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу немає, оскільки сам факт скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 та поновлення його на посаді на службі в поліції має наслідком виплату йому грошового забезпечення за весь період вимушеного прогулу.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 139, 241-246, 255, 263, 295, КАС України суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 23.09.2019 №2335 про притягнення оперуповноваженого оперативно-пошукового сектору відділу кримінальної поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 11.10.2019 №243 о/с про звільнення оперуповноваженого оперативно-пошукового сектору відділу кримінальної поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого оперативно-пошукового сектору відділу кримінальної поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області зі спеціальним званням «лейтенант поліції» з 12.10.2019.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 12.10.2019 по 15.04.2020.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на службі ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого оперативно-пошукового сектору відділу кримінальної поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області зі спеціальним званням «лейтенант поліції» з 12.10.2019 та в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Гайдаш