Справа № 320/6234/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6234/19 Головуючий у І інстанції - Щавінський В.Р.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Пенсійного фонду України, в якому просив:

- визнати відмову Пенсійного фонду України виконувати постанову Донецького окружного адміністративного суду № 2а-16656/08 від 07.10.2008 року та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області 369/13076/17 від 16.02.2018 року відновити пенсійні виплати в розмирі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 75% мінімальних пенсій за віком - протиправними;

- зобов`язати Пенсійний фонд України відновити нарахування та виплати щомісячних пенсій згідно постанови Донецького окружного адміністративного суду № 2а-16656/08 від 07.10.2008 року та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/13076/17 від 16.02.2018 року в розмирі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком та 75% додаткової мінімальної пенсії.

- стягнути з Пенсійного фонду України заборгованість недоотриманих коштів по пенсії на користь ОСОБА_1 в розмірі 261672 гривень 63 копійки (двісті шістдесят одна тисяча шістсот сімдесят дві гривні шістдесят три копійки) з коштів Державного бюджету України.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що має статус особи, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.05.2011 року у справі № 2-а-17759/2011 має право на перерахунок пенсії та отримання невиплачених сум. Відповідач виплачував пенсію відповідно до вищезазначених рішень суду, але з листопада 2011 року виплати були частково припинені, тому Позивач вважає, що його конституційні права були порушені.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 січня 2020 року відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не розглянув по суті справу, не витребував документів з Пенсійного фонду України, та як наслідок надав помилковий висновок, що Пенсійний фону України не має ніякого відношення до його пенсії. Позивач вказує на те, що сума різниці у виплатах Пенсійного фону України, не перераховувалась та не фіксувались належним чином, тому наявна заборгованість, яка з листопада 2011 року по січень 2020 року складає 271 098,00 грн. Позивав вважає, що обмеження нарахованої йому суми пенсії за рішенням суду, яка виплачувалась в порядку передбаченим Законом України «Про статус та соціальних захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» не може бути зменшено згідно листа № 13024/02-20 та постанов Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836, від 28.06.2008 року № 530, від 16.07.2008 року № 654. Зміна умов чи норм пенсійного забезпечення, яка зменшила розміру його пенсії (зокрема механізму нарахування пенсії) підзаконними нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України № 745 та № 1210 є порушення Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивач має статус учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серія НОМЕР_1 .

Позивач є інвалідом 2 групи захворювання, пов`язаного з ліквідацією аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія 10 ААБ № 432612.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки від 16.01.2017 року № 7199.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду № 2а-16656/08 від 07.10.2008 року було задоволено позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Донецька про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Донецька з відмови в перерахуванні ОСОБА_1 відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Донецька з відмови в перерахуванні ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Донецька здійснити з 1 квітня 2008 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 за інвалідністю відповідно до ч. 4 ст. 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 01.04.2008 року.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2008 року постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2008 року залишено без змін.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.02.2018 року у справі № 369/13076/17 позовні вимоги ОСОБА_1 до Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії задоволено.

Визнано дії Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області протиправними. Зобов`язано Києво-Святошинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області відновити щомісячні виплати пенсії в розмірах, встановлених постановою Донецьким окружним адміністративним судом по справі № 2-а/16656/08 від 07 жовтня 2008 року.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.02.2018 року у справі № 369/13076/17 набрало законної сили.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив того, що Пенсійний фонд України є неналежним Відповідачем по даній справі. Оскільки Головне управління Пенсійного фонду України Київської області є окремою юридичною особою з власною печаткою, вимоги Позивача мають бути до належної юридичної особи, враховуючи факт перебування Позивача на обліку в зазначеному управлінні, а не в Пенсійному фонді України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року № 280 (далі - Положення № 280), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з Положенням про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2 (далі - Положення № 28-2), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 року за № 41/26485, управління Фонду є самостійною юридичною особою публічного права.

Відповідно до пп. 5 п. 4 Положення № 28-2 головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі здійснюють призначення (перерахунок) та виплату пенсій.

Пенсійний фонд України, як центральний орган виконавчої влади, не наділений повноваженнями щодо призначення, перерахунку та виплати пенсії.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Позивачем помилково було визначено, як Відповідача Пенсійний фонд України, який не вичинив дії пов`язані з пенсійними виплатами Позивача, тому Пенсійний фонд України є неналежним Відповідачем по даній справі, поскільки Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Київської області, його права щодо пенсійних виплат не могли бути порушені Пенсійним фондом України, а тому вимоги Позивача мають бути до належної юридичної особи - Головного управління Пенсійного фонду України Київської області.

Таким чином, Пенсійним фондом України є належним Відповідачем по даній справі.

Також, суд першої інстанції посилаючись на частини 3, 4 статті 48 КАС України прийшов до висновку, що прийняття рішення про заміну неналежної сторони є правом суду. Вказана норма не передбачає обов`язку суду замінювати первинного Відповідача належним Відповідачем.

Разом з тим, колегії суддів зазначає, за правилами частини третьої, четвертої, шостої, сьомої статті 48, а також статей 308, 310 КАС України апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції, тобто, коли публічно-правовий спір вже вирішено, і позбавлений можливості допустити заміну неналежного Відповідача чи залучити Співвідповідача під час апеляційного розгляду справи, з огляду на те, що вказані процесуальні дії призведуть до розгляду справи спочатку без вирішення судом першої інстанції спору стосовно належного суб`єкта владних повноважень.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 січня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко