Справа № 420/970/19
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2020-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 420/970/19

адміністративне провадження № К/9901/31572/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів -Мельник-Томенко Ж. М., Шишова О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 420/970/19

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Колечко Дмитра Миколайовича, третя особа - ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» про визнання протиправними та скасування постанов,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Шеметенко Л. П., Стас Л. В., Турецька І. О.) від 03 жовтня 2019 року,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до приватного виконавця Колечко Дмитра Миколайовича, третя особа - ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Колечко Д. М. про відкриття виконавчого провадження ВП № 57853121 від 05 грудня 2018 року за виконавчим написом № 6034;

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Колечко Д. М. про арешт майна боржника від 05 грудня 2018 року, винесену у межах виконавчого провадження ВП № 57853121 від 05 грудня 2018 року за виконавчим написом № 6034;

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Колечко Д. М. про стягнення з боржника основної винагороди від 05 грудня 2018 року, винесену у межах виконавчого провадження ВП № 57853121 від 05 грудня 2018 року за виконавчим написом № 6034.

2. Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Оскільки, у виконавчому написі № 6034 від 06 серпня 2013 року, на підставі якого відкрито оскаржуване виконавче провадження постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д. М. від 05 грудня 2018 року, вказано, що останній підлягає пред`явленню у відповідний орган виконавчої служби протягом року, відтак кінцевою датою пред`явлення виконавчого напису нотаріуса до виконання є 06 серпня 2014 року. Проте, заяву про відкриття виконавчого провадження ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І. О. подано 05 грудня 2018 року, що свідчить про пропущення строку пред`явлення виконавчого напису до виконання та є підставою на повернення виконавчого напису стягувачу. Крім цього, при зверненні з заявою до приватного виконавця, третьою особою не було надано будь-яких доказів, які б підтверджували поновлення строків пред`явлення виконавчого напису № 6034 від 06 серпня 2013 року до виконання, що підтверджує протиправність дій приватного виконавця Колечко Д. М., у тому числі здійснення усіх подальших дій, зокрема, арешт майна боржника, стягнення з боржника основної винагороди.

3. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до приватного виконавця Колечко Дмитра Миколайовича, третя особа ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», про визнання протиправними та скасування постанов.

4. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до приватного виконавця Колечка Дмитра Миколайовича, третя особа - ПАТ «Комерційний Банк «Надра» в особі Уповноваженої особи гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний Банк «Надра», про визнання протиправними та скасування постанови про арешт майна боржника від 05 грудня 2018 року, винесену у межах виконавчого провадження ВП № 57853121 від 05 грудня 2018 року за виконавчим написом № 6034, постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 05 грудня 2018 року, винесену у межах виконавчого провадження ВП № 57853121 від 05 грудня 2018 року за виконавчим написом № 6034.

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Колечка Дмитра Миколайовича, третя особа - ПАТ «Комерційний Банк «Надра» в особі Уповноваженої особи гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний Банк «Надра», про визнання протиправними та скасування постанови про арешт майна боржника від 05 грудня 2018 року, винесену у межах виконавчого провадження ВП № 57853121 від 05 грудня 2018 року за виконавчим написом № 6034, постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 05 грудня 2018 року, винесену у межах виконавчого провадження ВП № 57853121 від 05 грудня 2018 року за виконавчим написом № 6034 - направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року - залишено без змін.

5. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 від 19 червня 2019 року про забезпечення адміністративного позову.

Заборонено приватному виконавцю Колечко Дмитро Миколайовичу, Державному підприємству «Сетам» вчиняти виконавчі дії в межах виконавчого провадження № 57853121, відкритого з метою виконання виконавчого напису № 6034 від 05 грудня 2018 року до набрання законної сили рішенням у справі № 420/970/19.

Заборонено приватному виконавцю Колечко Дмитро Миколайовичу, Державному підприємству «Сетам» вчиняти дії направлені на реалізацію нерухомого майна, яке на праві власності належить ОСОБА_1 , а саме:

- земельну ділянку площею 0,08 га, розташовану на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер :01:001:1419;

- земельну ділянку площею 0,08 га, розташовану на території Фонтанської сільської Комінтернівського району Одеської області кадастровий номер :01:001:1420 до набрання законної сили рішенням у справі № 420/970/19.

6. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про арешт майна боржника від 05 грудня 2018 року, винесену у межах виконавчого провадження ВП № 57853121 від 05 грудня 2018 року за виконавчим написом № 6034.

Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про стягнення з боржника основної винагороди від 05 грудня 2018 року, винесену у межах виконавчого провадження ВП № 57853121 від 05 грудня 2018 року за виконавчим написом № 6034.

Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 4341,67 грн.

Скасовано заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року по справі № 420/970/19.

7. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року задоволено апеляційну скаргу Приватного виконавця Колечка Дмитра Миколайовича.

Скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року та прийнято нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця Колечка Дмитра Миколайовича, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» в особі Уповноваженої особи гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра», про визнання протиправними та скасування постанов - відмовлено.

8. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, 11 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди та залишити в силі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року.

9. Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року поновлено строк ОСОБА_1 на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження та установлено строк для подання відзиву.

10. Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2020 року закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

11. Станом на час розгляду справи, відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 до Верховного Суду не надходив.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

12. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 05 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним комерційним банком «НАДРА» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, відповідно до ст. 1 якого, іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язання, що витікає із Кредитного договору, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки. Предметом іпотеки є нерухоме майно: земельна ділянка, площею 0,08 га, розташована на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер :01:001:1419; земельна ділянка, площею 0,08 га, розташована на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер :01:001:1420.

13. Відповідно до виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. № 6034 від 06 серпня 2013 року звернуто стягнення на земельні ділянки площею по 0,08 га, розташованих на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області кадастровий номер :01:001:1419 та кадастровий номер :01:001:1420, що належать на праві власності ОСОБА_1 .

Згідно виконавчого напису № 6034 від 06 серпня 2013 року зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 05 серпня 2008 року приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Орзіх Ю. Г. за реєстровим № 1618, передане в іпотеку ПАТ «Комерційний банк «Надра», яке є правонаступником ВАТ КБ «Надра». Строк платежу за вищезазначеним договором іпотеки настав 26 липня 2013 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» у розмірі: основний борг - 204988,49 дол. США; сума заборгованості по відсоткам - 130387,71 дол. США; пеня - 150125,41 грн.; штрафи - 164488,59 грн.; витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 1700,00 грн. Строк, за який провадиться стягнення, - з 05 серпня 2008 року по 11 березня 2013 року; виконавчий напис має бути пред`явлений до виконання до відділу державної виконавчої служби протягом одного року з дня його вчинення. Виконавчий напис набирає чинності з дати його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, тобто з 06 серпня 2013 року.

14. 05 грудня 2018 року ПАТ «КБ «НАДРА» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА», посилаючись на п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, звернулось до приватного виконавця Одеського виконавчого округу Колечко Д. М. із заявою про примусове виконання рішення, у прохальній частині якого просить відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого напису № 6034, вчиненого 06 серпня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Бондар І. М.

15. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д. М. від 05 грудня 2018 року відкрито виконавче провадження № 57853121 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. № 6034 від 06 серпня 2013 року про звернення стягнення на майно - земельна ділянка, площею 0,08 га, розташована на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер :01:001:1419; земельна ділянка, площею 0,08 га, розташована на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер :01:001:1420. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» у розмірі 2996976,96 грн.

16. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д. М. від 05 грудня 2018 року у ВП № 57853121 накладено арешт на земельну ділянку площею 0,08 га, розташовану на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер :01:001:1419; земельну ділянка, площею 0,08 га, розташовану на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер :01:001:1420.

17. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д. М. від 05 грудня 2018 року у ВП № 57853121 стягнуто з ОСОБА_1 основну винагороду приватного виконавця за примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. № 6034 від 06 серпня 2013 року у розмірі 299697,60 грн.

18. Вважаючи, що спірні постанови відповідача є протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

19. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що приватний виконавець, вчиняючи виконавчі дії шляхом накладання арешту на майно боржника та стягнення основної винагороди у межах виконавчого провадження ВП № 57853121 за виконавчим написом № 6034, строк для пред`явлення якого закінчився, діяв протиправно, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування постанови про арешт майна боржника від 05 грудня 2018 року, винесену у межах виконавчого провадження ВП № 57853121 від 05 грудня 2018 року за виконавчим написом № 6034, постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 05 грудня 2018 року, винесену у межах виконавчого провадження ВП № 57853121 від 05 грудня 2018 року за виконавчим написом № 6034, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

20. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позовних вимог, дійшов протилежних висновків.

21. Зокрема, апеляційний суд дійшов висновку, що згідно положень Закону України «Про виконавче провадження», у відповідних редакціях, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Тобто, після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення, і час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. Відтак, третя особа 05 грудня 2018 року звернулась до приватного виконавця щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. № 6034 від 06 серпня 2013 року у межах строку пред`явлення виконавчого напису до виконання.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

22. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у справі.

23. Зокрема, скаржник зазначила, що строк пред`явлення виконавчого напису визначений самим виконавчим документом, відтак третьою особою його пропущено, відтак апеляційний суд дійшов помилкових висновків щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

24. Також, скаржник зазначила, що відповідачем розраховано основну винагороду, виходячи з суми боргу за кредитним договором, а не вартості майна - земельних ділянок, що, на думку скаржника, є помилковим та дає підстави для скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 05 грудня 2018 року.

25. Крім цього, скаржник у касаційній скарзі здійснює виклад обставин справи та надає їм відповідну оцінку, цитує норми процесуального та матеріального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваним судовим рішенням щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

26. Враховуючи положення п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 460-ІХ, а також те, що касаційна скарга на судові рішення у цій справі була подана до набрання чинності цим Законом і розгляд їх не закінчено до набрання чинності цим Законом, Верховний Суд розглядає цю справу у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Отже, застосуванню підлягають положення КАС України у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року.

27. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до ч. 1 ст. 341 КАС України, виходить з наступного.

28. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

29. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон України № 606-XIV), чинного на момент видачі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. № 6034 від 06 серпня 2013 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

30. Пунктом 3 ч. 2 ст. 22 Закону України № 606-XIV передбачалось, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

31. За змістом ч. 1, 2 ст. 23 Закону України № 606-XIV строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

32. Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

33. 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон України № 1404-VIII), частинами першою та другою статті 12 якого закріплено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

34. Згідно пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

35. Зі змісту наведеного положення Закону України № 1404-VIII слідує, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності цим Законом. Для пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

36. Аналіз матеріалів справи свідчить, що на звороті виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. № 6034 від 06 серпня 2013 року, містить три відмітки державних виконавців про повернення виконавчого документа стягувачу в період дії Закону України № 606-XIV, а саме 02 червня 2014 року (підстави повернення ст. 47 п. 4); 26 грудня 2014 року (підстави повернення ст. 47 п. 4); 21 грудня 2015 року (підстави повернення ст. 47 п. 2), крім цього, на звороті зазначеного виконавчого напису міститься відмітка про пред`явлення його до виконання та повернення стягувачу у липні 2017 року згідно ст. 4 п. 8 Закону України № 1404-VIII. Вказана обставина також була встановлена апеляційним судом при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

37. Водночас, вважаючи, що положення Закону України № 1404-VIII стосовно встановленого трирічного строку для пред`явлення виконавчого напису нотаріуса до примусового виконання розповсюджуються на спірні правовідносини, та вказуючи, що на момент набрання чинності цим Законом строк пред`явлення виконавчого напису нотаріуса до виконання не закінчився, апеляційним судом враховано обставини, щодо повернення такого напису стягувачу у попередні періоди за наслідком пред`явлення стягувачем виконавчого напису нотаріуса до виконання, що, в силу положень ст. 23 Закону України № 606-XIV є однією з підстав для переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

38. Отже, висновок апеляційного суду, що строк пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання на момент набрання чинності Законом України № 606-XIV не закінчився, що, в свою чергу свідчить про законність дій приватного виконавця щодо винесення спірних постанов про арешт майна боржника від 05 грудня 2018 року та про стягнення з боржника основної винагороди від 05 грудня 2018 року, є правильним, та таким, що зроблено на підставі повно і всебічно досліджених матеріалів справи, із наданням належної правової оцінки доводам сторін і зібраним у справі доказам.

39. Щодо доводів касаційної скарги, викладених у п. 24 цієї постанови, колегія суддів зазначає таке.

40. Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 № 1403-VIII визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

41. Відповідно до ч. 2 - 5 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

42. Згідно ч. 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

43. Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця».

44. Відповідно до п. 19 зазначеного Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

45. З аналізу зазначених норм слідує, що приватний виконавець у межах своїх повноважень, виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди, що у межах розгляду цієї справи, підтверджує правомірність спірної постанови приватного виконавця Колечко Д. М. від 05 грудня 2018 року про стягнення з боржника основної винагороди.

46. Доводи касаційної скарги щодо необхідності зазначення суми основної винагороди, виходячи із вартості майна (земельних ділянок) не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до наведених вище положень законодавства, на стадії відкриття виконавчого провадження розмір основної винагороди встановлюється у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню, а саме 10 відсотків.

47. Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що оцінка правомірності спірної постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 05 грудня 2018 року надається лише на час виникнення спірних правовідносин, тобто станом на момент її винесення. Будь-які обставини, що можуть вплинути на розмір такої винагороди або на можливість її виконання у майбутньому, не можуть бути враховані судом, оскільки виконавче провадження це сукупність дій визначених у Законі Україні «Про виконавче провадження», які вчиняються у процесі виконання відповідного рішення та мають різні юридичні наслідки щодо стягнення з боржника основної винагороди.

48. Отже, за такого правового регулювання та обставин справи, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

49. Крім цього, колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

50. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

51. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

52. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваного судового рішення, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення апеляційним судом норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.

53. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції у справі про відмову у задоволенні позовних вимог.

54. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

55. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

56. Оскільки Суд залишає в силі рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 420/970/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді Ж. М. Мельник-Томенко

О. О. Шишов