Справа № 753/11017/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Пономаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області, інспектора роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП лейтената поліції Олійника Ігоря Олеговича про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Житомирській області, інспектора роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП лейтената поліції Олійника Ігоря Олеговича, в якому просив: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №011928 від 22.05.2019 про притягнення його до адміністративної відповідальності на підставі частини першої статті 121 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 340 грн та зобов`язати Управління патрульної поліції у Житомирській області закрити провадження по адміністративній справі за частиною першою статті 247 КУпАП та видалити відповідний запис про здійснення мною правопорушення, передбаченого частиною першої статті 121 КУпАП.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не було складено відповідного Акту перевірки комплектності технічного засобу на технічну справність автомобіля.

Окрім того, представником Управління патрульної поліції під час винесення оскаржуваної постанови не було взято до уваги його пояснення, не вирішено питання щодо задоволення чи відхилення його усних клопотань, відтак позивач був позбавлений можливості надати свої зауваження.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 грудня 2019 року адміністративний позов - задоволено.

Скасовано постанову серії ДП18 № 011928 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 22.05.2019, винесену інспектором роти №2 ГУПП в Житомирській області ДПП Олійником Ігорем Олеговичем, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою ст. 121 КпАП України у вигляді штрафу в сумі 340 гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою ст. 121 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу порушення.

В апеляційній скарзі, Управління патрульної поліції в Житомирській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що законодавцем встановлено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, в тому числі вимогам Держспоживстандартів України та Правилам дорожнього руху України.

Вказує, що зі змісту відеофайлу вбачається, що на транспортному засобі під керуванням позивача був відсутній взагалі склоочисник, що Правилами дорожнього руху України заборонено.

Окрім того, позивача ознайомили зі змістом винесеної постанови та роз`яснили порядок оскарження постанови та строки сплати штрафу, оскаржувана постанова виносилась у присутності позивача.

Звертає увагу, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України та розподіляється таким чином, що позивач також повинен довести обставини, якими він грунтує свої позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що посилання апелянта на відеофайл, який було надіслано до суду першої інстанції є безпідставним, оскільки такий доказ не було покладено в основу рішення суду першої інстанції.

Зазначає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам статті 283 КУпАП, оскільки не містить відповідних реквізитів та не відповідає встановленим вимогам.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 травня 2019 року інспектором роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП лейтенатом поліції Олійником Ігорем Олеговичем відносно ОСОБА_1 винесена постанова серії ДП18 № 011928 в справі про адміністративне правопорушення, про притягнення його до відповідальності за частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови слугувало те, що 22.05.2019 о 11-08 год. ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Opel Combo, д. н.з. НОМЕР_1 , на автодорозі М07 Київ-Ковель-Ягодин на 159 км+950 метрів, у якого не працювали передбачені конструкцією склоочисники, а саме: один з яких був відсутній, чим порушив пункт 6.5.1 та пункт 6.5.4 ДСТУ 3649:2010 та пункт 31.4.4 «а» ПДР України.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки інспектором роти №2 ГУПП в Житомирській області ДПП Олійником І.О. як суб`єктом владних повноважень, до суду не надано належних та допустимих доказів правомірності свого рішення по притягненню позивача до адміністративної відповідальності, відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Згідно статті 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 вказаних Правил закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

На вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) зчитування інформації із самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, а також перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю (п. 2.4 «в» Правил дорожнього руху).

Пунктом 31.1 Правил дорожнього руху передбачено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

У силу вимог п. 31.4.4 «а» забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: не працюють склоочисники.

При цьому, необхідно зазначити, що словосполучення «не працює» у даному випадку означає «не виконує функціонального призначення».

Статтею 1 ДСТУ 3649:2010 Національний стандарт України «Колісні транспортні засоби», «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», затвердженими наказом Держспоживстандарту України від 28.12.2010 № 630 закріплено, що цей стандарт поширюється на колісні транспортні засоби (надалі - КТЗ), в тому числі і на КТЗ категорії М, до яких відносяться самохідні КТЗ (автомобілі або автомобільні транспортні засоби), що мають не менше ніж чотири колеса і призначені для перевезення пасажирів (легкові автомобілі, мікроавтобуси, автобуси, тролейбуси).

У відповідності до п. 6.5.1 та пункт 6.5.4 ДСТУ 3649:2010 вимоги до склоочисників та склоомивачів вітрового скла: автомобілі та автобуси мають бути обладнані передбаченими конструкцією склоочисниками та склоомивачами вітрового скла. У разі вимкнення склоочисників щітки мають зайняти передбачене конструкцією крайнє положення.

Відтак, транспортні засоби мають бути обладнані передбаченими конструкцією склоочисниками, які повинні бути у технічно справному стані.

За правилами частини першої статті 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У той же час, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п.1 статті 247 КУпАП).

Відповідно, стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

У відповідності до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно оскаржуваної постанови, 22.05.2019 о 11-08 год. ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Opel Combo, д. н.з. НОМЕР_1 , на автодорозі М07 Київ-Ковель-Ягодин на 159 км+950 метрів, у якого не працювали передбачені конструкцією склоочисники, а саме: один з яких був відсутній, чим останнім було порушено пункт 6.5.1 та пункт 6.5.4 ДСТУ 3649.2010 та пункт 31.4.4 «а» ПДР України.

У даному випадку, для підтвердження порушення позивачем пунктів 6.5.1 та 6.5.4 ДСТУ 3649:2010 та пункту 31.4.4 «а» Правил дорожнього руху України, відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події, із відповідною фіксацією вчиненого правопорушення тощо.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 08.05.2019 у справі №338/126/17.

Однак, відеозапису нагрудної камери патрульного, яка працювала, коли було виявлено адміністративне правопорушення, до суду першої інстанції надано не було.

Крім того, на час винесення судом першої інстанції, у матеріалах справи були відсутні будь-які докази, що встановлюють наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, та винність позивача у його вчиненні.

За правилами частини другої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку не виконано.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а та від 26.04.2018 у справі № 338/1/17.

У той же час, колегія суддів звертає увагу, що після винесення 13.12.2019 судом першої інстанції оскаржуваного рішення, 16 грудня 2019 року на адресу Дарницького районного суду міста Києва від Управління патрульної поліції в Житомирській області надійшло клопотання від 11.12.2019 про долучення до матеріалів справи диску з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського (а.с. 74).

При цьому, приписами частини третьої статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Разом, відеозапис, який міститься в матеріалах справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки диск з відеофіксацією не було подано до суду першої інстанції у строк, визначений в ухвалі від 01.10.2019 у межах п`ятнадцятиденного строку з дня отримання такої ухвали.

Так, згідно рекомендованого повідомлення про відстеження поштового відправлення ухвалу від 01.10.2019 Управлінням патрульної поліції в Житомирській області було отримано ще 19 листопада 2019 року (а.с. 62).

Відтак, строк для подання відзиву та відповідних документів сплив 04 грудня 2019 року.

При цьому, відповідачем у клопотанні від 11.12.2019, яке надійшло до суду першої інстанції лише 16 грудня 2019 року жодним чином не обгрунтовано не можливість подання відеозапису у строк, визначений судом першої інстанції в ухвалі від 01.10.2019, не зазначено об`єктивних причин неможливості їх подання вчасно.

Колегія суддів звертає увагу, що суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина четверта статті 308 КАС України).

Втім, у апеляційній скарзі відповідачем не зазначено та не наведено об`єктивних причин неможливості подання такого відеозапису у термін, визначений у частині п`ятій статті 162 КАС України.

Таким чином, оскільки суть адміністративного правопорушення, що передбачена частиною першою статті 121 КУпАП, яка викладена відповідачем в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 22.05.2019 серії ДП18 №011928, не підтверджується належними та допустимими доказами, поданими до суду першої інстанції, що в сукупності є підставою для визнання оскарженої постанови про адміністративне правопорушення щодо позивача за вчинення адміністративного правопорушення незаконною та її скасування.

Отже, висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є правильним та таким, що відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 272, 286, 308, 310, 311, 315, 316, 321 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук