Справа № 1.380.2019.006200
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.006200
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) 22.11.2019 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач) з такими вимогами:
1) визнати протиправними діями Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо:
- відмови проведення розрахунку підвищення пенсії ОСОБА_1 та не виплати підвищення до пенсії, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій у розмірі, передбаченому статтею 47 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та п. «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, встановленого статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- відмови у проведенні перерахунку стажу роботи у потрійному розмірі за час перебування у засланні ОСОБА_1 , як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій /заслання/ у відповідності до статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із змінами, внесеними Законом України №2325-VІІІ від 13.03.2018;
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок підвищення до пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно статтею 47 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»; п. «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», встановленого статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 05.05.2018 з урахуванням виплачених сум і проводити у подальшому щомісячно відповідні виплати, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом реабілітований;
3) зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок стажу роботи згідно ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 05.05.2018, як пільга по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні на підставі Закону України №2325-УІІІ від 13.03.2018 і проводити в подальшому щомісячно відповідні виплати, як особі, що зазнала політичних репресій, згодом реабілітований.
Позивач не погоджується з відмовою відповідача здійснити йому підвищення до пенсії як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій у розмірі, передбаченому статтею 47 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та п. «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, встановленого статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також провести перерахунок стажу роботи у потрійному розмірі за час перебування у засланні.
Відповідач, ГУ ПФУ у Львівській області позов не визнає. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву (а.с. 31-34), просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Пояснив, що відповідно до постанови КМ України від 16.07.2008 №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» у позивача як члену сім`ї примусово переселеного розмір підвищення становить 43.52 грн. Представник зазначає, що позивач був виселений, а не засуджений як визначає стаття 1 Закону №962-ХІІ, тому вимога про зарахування часу перебування у висланні у потрійному розмірі до стажу роботи є безпідставною.
Позивач подав відповідь на відзив (а.с.38-39), стверджує, що має право на отримання усіх пільг, які передбачені реабілітованим особам відповідно до статей 5,6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного, тоталітарного режиму 1917-1991 років», зокрема, і на зарахування в потрійному розмірі стаж роботи для призначення трудових пенсій часу заслання, тобто з 29.03.1949 по 21.05.1956.
Відповідач надав суду оригінал пенсійної справи ОСОБА_1 , для огляду в судовому засіданні.
07.04.2020 позивач телефонограмою повідомив суд про неможливість прибути в судове засідання у зв`язку з оголошеним на території України карантину, зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить завершити розгляд справи без його участі. Представник відповідача подав суду клопотання, відповідно до запровадженого в Україні карантину згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ №239 від 25.03.2020 просив відкласти розгляд справи. З огляду на наявність в матеріалах справи доказів, достатніх для прийняття рішення, враховуючи похилий вік позивача та предмет спору, а також можливість з`ясування позиції відповідача з огляду на наявність відзиву на позов, суд ухвалив розглянути справу без участі представників сторін та постановити рішення суду 15.04.2020 в порядку письмового провадження.
Суд заслухав пояснення учасників справи на стадії підготовчого провадження, з`ясував зміст заяв по суті спору, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив такі фактичні обставини справи і відповідні їм спірні правовідносини:
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , а.с.8) перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідчення (а.с. 10), а також надбавку дітям війни та надбавку підвищення примусово переселеним членам сім`ї реабілітованим в сумі 43,52 грн.
Відповідно до довідки Управління внутрішніх справ Львівської області №4/41-1146 від 11.12.1995, виданої, серед інших, ОСОБА_1 , про те, що такий 29.08.1949 із села Рогізно Яворівського району Львівської області за рішенням Особливої Наради при МДБ СРСР виселений на спецпоселення в Амурську область з конфіскацією майна, з якого звільнений 21.05.1956 та визнаний реабілітованим з поверненням конфіскованого майна або його вартості (а.с. 9).
На підтвердження статусу реабілітованої особи та наявність права на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» ОСОБА_1 долучив посвідчення ВК №13, видане 03.04.2019 виконавчим комітетом Новояворівської міської ради (а.с. 11).
ОСОБА_1 звернувся до органу ПФ із заявою про проведення перерахунку пенсії відповідно до статті 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного, тоталітарного режиму 1917-1991 років» та здійснення перерахунку підвищення до пенсії відповідно до статті 47 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та п. «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
ГУ ПФУ у Львівській області листами від 12.04.2019 №14/Д-14/32 та від 05.07.2019 №2864/Д-20/11.03-06 надало ОСОБА_1 відповідь на його заяву з інформацією про проведені перерахунки та підвищення до пенсії позивача. В листі також зазначено, що ОСОБА_1 як члену сім`ї примусово переселеного і згодом реабілітованого виплачується підвищення до пенсії в сумі 43,52 грн. (а.с.12-15).
При прийнятті рішення суд керується такими нормами права:
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні» від 17.04.1991 N962-XII (далі Закон №962-XII, в редакції чинній на час набуття позивачем статусу реабілітованого) реабілітованими особами належить вважати осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.
Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.
Стаття 3 Закону №962-XII у вказаній редакції містила положення, згідно з якими належить реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.
Згідно з абзацом 4 пункту 7 постанови Верховної Ради України «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 24.12.1993, №3812-XII, чинного на час реабілітації позивача, довідки про реабілітацію, згідно із статтею 3 цього Закону видаються реабілітованим на їх вимогу органами внутрішніх справ за наявності у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на виселених осіб тощо), а за відсутності таких документів - районними комісіями по поновленню прав реабілітованих після встановлення ними факту виселення.
Пунктом 2.13 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління ПФУ від 07.07.2014 №13-1) визначено, що за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі статтею 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.
Відповідно до пункту г) статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії підвищуються - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.
Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Згідно з частиною четвертою цієї статті мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами першою - третьою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.
Підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» (далі Постанова №654) установлено, що з 01.09.2008 громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.
Відповідно до пункту 6 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно із частиною першою статті 6 Закону №962-XII, у вказаній вище редакції, реабілітованим громадянам відповідно до статті 1 цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.
05.05.2018 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 13.03.2018 №2325-VIII (далі Закон №2325-VIII), яким внесені зміни, зокрема, у Закон України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Так, серед іншого:
- змінена назва Закону: «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»;
- викладено в новій редакції преамбулу та статті 1, 3, внесені зміни до статті 6 Закону №962-ХІІ;
- визнано такою, що втратила чинність Постанову Верховної Ради України Про тлумачення Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 15, ст. 88).
Відповідно до частини першої статті 6 Закону №962-XII, у редакції, чинній від 05.05.2018, реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.
Статтею 58 Закону №1788-ХІІІ визначено, що громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.
Відповідно до визначення, яке міститься у статті 1 Закону №962-XII заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.
При прийнятті рішення суд виходить з таких мотивів:
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно із пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини та громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
З долучених до матеріалів справи письмових доказів вбачається, що позивач отримує пенсію за віком на підставі Закону №1058. Відповідно до довідки №4/41-1146 від 11.12.1995 ОСОБА_1 визнаний реабілітованим. Відповідач встановив йому та виплачує надбавку до пенсії у розмірі, визначеному Постановою №654, який є значно меншим, аніж той, що встановлений нормою пункту «г» статті 77 Закону №1788-ХІІІ.
Відповідно до частини третьої статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. Виходячи із цього нормативного положення суд дійшов висновку, що при визначенні розміру підвищення до пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, слід застосовувати положення Закону №1788-ХІІІ, а не Постанови №654.
Отже, ОСОБА_1 як реабілітований має право на підвищення до пенсії у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, а відповідач протиправно виплачує йому підвищення до пенсії в розмірі, визначеному Постановою №654 (розмір цієї виплати є суттєво меншим за той, що підлягає виплаті реабілітованим особам на підставі пункту «г» статті 77 Закону №1788-ХІІІ). За таких обставин дії відповідача щодо відмови виплачувати позивачу надбавку до пенсії у розмірі, визначеному пунктом «г» статті 77 Закону № 1788-ХІІІ є протиправними. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 21.11.2018 у справі № 446/1563/16-а, від 10.10.2018 у справі № 446/1549/16-а, від 06.02.2019 у справі №446/1848/16-а.
Оскільки Законом №962-ХІІ з 05.05.2018 розширено коло осіб (в т.ч. на позивача), які мають передбачені Законом №962-ХІІ пільги, то саме з цієї дати в ОСОБА_1 виникло право на перерахунок підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Норми статті 6 Закону України №962-XII у редакції, що набрала чинності 05.05.2018 та статті 58 Закону №1788-ХІІІ визначають зарахування особі, яка була виселена на спецпоселення і в подальшому реабілітована, до її стажу терміну перебування в засланні в потрійному розмірі. Таким чином, частина перша статті 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917- 1991 років» із змінами, внесеними Законом №2325-VIII, передбачає надання пільг всім реабілітованим відповідно до цього Закону громадянам без диференціації залежно від підстави, за якою особу було реабілітовано (як це було передбачено в редакції Закону, яка діяла до 05.05.2018).
З огляду на викладені норми суд критично оцінює доводи відповідача про те, що стаття 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не поширюється на громадян, які перебували на спецпоселенні, оскільки такі твердження є хибними та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм чинного законодавства.
За обставин цієї справи ОСОБА_1 був примусово виселений на спецпоселення з конфіскацією майна, тобто відповідно до статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» перебував у засланні, а відтак має право на зарахування терміну його заслання у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.
За наведених обставин суд вважає протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо відмови у проведенні перерахунку стажу за час перебування у засланні ОСОБА_1 як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано відповідно до вимог статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Як встановлено частиною другою вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Обираючи ефективний спосіб відновлення порушених прав позивача суд дійшов висновку, що:
- ОСОБА_1 як реабілітованій особі належить виплачувати підвищення до пенсії в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Оскільки відповідач неправомірно виплачував позивачу підвищення до пенсії відповідно до Постанови №654, його слід зобов`язати здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до пункту г) статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 05.05.2018 (з урахуванням виплачених сум);
- відповідачу слід здійснити зарахування терміну заслання ОСОБА_1 до його стажу у потрійному розмірі відповідно до вимог статті 58 Закону №1788-XII як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій і була реабілітована.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про спонукання/зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області «проводити у подальшому щомісячно відповідні виплати» (тобто в майбутньому), то суд зазначає, що судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, водночас суд не приймає рішень «на майбутнє», з метою захисту прав чи інтересів особи, що гіпотетично можуть бути порушені відповідачем.
З огляду на викладені міркування суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково.
З огляду на висновки суду про часткове задоволення позову та встановлені КАС України правила розподілу судових витрат понесені позивачем витрати на сплату судового збору стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 9, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 295, п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення», пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд
Задовольнити адміністративний позов частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні з 05.05.2018 розрахунку підвищення пенсії та невиплати підвищення пенсії, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні перерахунку стажу за час перебування у засланні ОСОБА_1 , як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано відповідно до вимог статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Москаль Р.М.