Справа № 521/4294/20
Суддя: Сегеда О. М.
Дата ухвалення: 2020-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа №521/4294/20
Пр. №2-а/521/105/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Сегеди О.М.

при секретарі Колесник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Одесі справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського 6-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Лупундюк Ігоря Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, посилаючись на те, що 20 лютого 2020 року інспектором Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (далі УПП в Одеській області ДПП) Лупундюк І.В. відносно нього було винесено постанову серії ДПО 18 №631539 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що зі змісту вказаної постанови вбачається, що 20 лютого 2020 року о 08.18 годині в Одеській області по автошляху Е-95 він рухався зі швидкістю 83 км/год у зоні дії знаку 3.29, чим порушив вимоги п. 12.9 «б» ПДР України. За порушення водієм вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП, останній був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Позивач із фактом скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП не погоджується, вважає постанову серії ДПО 18 №631539 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, незаконною та необґрунтованою, винесеною із порушенням його прав.

Крім цього, вважає постанову такою, що ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт його неправомірних дій, а отже не підтверджує наявність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Стверджував, що 20 лютого 2020 року він дійсно рухався по автошляху Е-95 та був зупинений інспектором поліції, який звинуватив його в порушенні ПДР України, при цьому не пред`явивши жодних доказів та вимагавши надати документи.

За думкою позивача, при винесенні оскаржуваної постанови інспектором були допущені чисельні процесуальні порушення, а саме: не було пред`явлено жодного чіткого доказу здійснення саме ним правопорушення, відповідачем не були зачитані та пояснені права в повному обсязі, розгляд справи проходив на місці вчинення правопорушення, чим були порушені його права, передбачені ст. 268 КУпАП, крім того, в оскаржуваній постанові не зазначено суті скоєного правопорушення, його місце проживання, засіб, яким зафіксоване правопорушення, та відсутні записи про дослідження інспектором будь-яких доказів по справі.

Вважає, що вимірювання швидкості руху його автомобіля, що було проведено інспектором патрульної поліції з використанням лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів LTI20/20 TruCAM, вчинено безпідставно, а отримані технічні дані щодо швидкості руху необґрунтовано покладені в основу обставин правопорушення, оскільки вимірювальний засіб повинен знаходитися на тринозі поряд з транспортним засобом патрульної служби, на якому увімкнені сині проблискові маячки, та повинен бути встановлений попереджуючий знак 5.70.

Крім того, позивач вважає, що обмежувальний дорожній знак 3.29, який встановлений біля посту патрульної поліції, є незаконним, оскільки поряд з даним знаком відсутній знак/ табличка, що пояснюють причину встановлення обмеження швидкості руху.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд скасувати постанову серії ДПО 18 № 631539 від 20 лютого 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та закрити відносно нього провадження по справі.

Ухвалою суду від 25 березня 2020 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 30-31).

Крім того, ухвалою суду від 25 березня 2020 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (а.с. 30-31).

Ухвалою суду від 06 квітня 2020 року було виключено з кола третіх осіб та залучено до участі у справі в якості другого відповідача УПП в Одеській області ДПП (а.с. 44-46).

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності (а.с. 75).

Представник УПП в Одеській області ДПП, діючий на підставі довіреності від 14 січня 2020 року, в судове засідання не з`явився, надав відзив на позов, в обґрунтування якого зазначив, що 20 лютого 2020 року о 08 годині 18 хвилин в Одеській області, Біляївському р-ні, автодорога Київ-Одеса, 450-й км. в ході виконання службових обов`язків поліцейський 6-ї роти 1-го батальйону УПП в Одеській області ДПП рядовий поліції ОСОБА_2 виявив автомобіль «Skoda Rapid», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався зі швидкістю 83 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Максимальне обмеження швидкості 50 км/год», чим порушив вимоги п. 12.9 «б» ПДР України.

Вказував, що правопорушення, здійснене позивачем, було зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС000663, підтверджується роздруківкою файлу _NA000_0220_081828.jmf та відеозаписом з даного пристрою.

Зазначив, що позивачем в обґрунтування власної позиції не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували факт перевищення ним встановленої правилами дорожнього руху швидкості руху на ділянці автодороги М-05 Київ-Одеса, 450 км.

Посилаючись на наявність в діяннях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, представник УПП в Одеській області ДПП просив суд залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення (а.с. 52, 53-63, 64).

Відповідач інспектор УПП в Одеській області ДПП Лупундюк І.В., в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся судом у відповідності до вимог ст. ст. 124, 126 КАС України, у встановлений судом строк відзиву на позов не надав.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі передбачених ч. ч. 1, 2, 3 і 5 ст. 122 КУпАП.

У ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Відповідно до ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395 (далі Інструкція) передбачено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, зокрема за ч. 1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення ( п. 2 розділу ІІІ Інструкції).

Відповідно до положень п. 4 розділу І Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Пункт 8 розділу ІІІ Інструкції передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна бути заслухана, досліджені докази і вирішені клопотання (п. 9 розділу ІІІ Інструкції).

Судом встановлено, що з змісту постанови серії ДПО 18 №631539 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складеної інспектором 6-ї роти 1-го батальйону УПП в Одеській області ДПП рядовим поліції Лупундюк І.В. вбачається, що 20 лютого 2020 року о 08 годині 18 хвилин в Одеській області, Біляївському р-ні, автодорога Київ-Одеса, 450-й км. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Skoda Rapid», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 83 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29, чим порушив вимоги п. 12.9 б ПДР України та чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та був притягнутий до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. (а.с. 29).

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність тощо.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, не створювати небезпечні умови для дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 2.3 ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом (п. 1.10 ПДР України).

Згідно п.п. 8.1 та 8.2 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» відноситься до заборонних знаків.

Відповідно до п. 8.4 ПДР України заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

У п. 12.9 «б» ПДР України визначено, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7 на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Зокрема, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год (п. 12.4 ПДР України).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як стверджує відповідач, транспортний засіб позивача був зупинений внаслідок порушення позивачем ПДР України, а саме п. 12.9 «б», оскільки він не дотримався вимог дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год» та рухався зі швидкістю 83 км/год, що відповідно було зафіксовано вимірювальним приладом швидкості TruCAM LTI 20/20 № ТС000663.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст.7 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» вимірюванням вважається процес експериментального визначення одного або декількох значень величини, які можуть бути обґрунтовано приписані величині.

Результати вимірювань можуть бути використані у сфері законодавчо регульованої метрології за умови, що для таких результатів відомі відповідні характеристики похибок або невизначеність вимірювань.

Методики вимірювань у сфері законодавчо регульованої метрології, що є обов`язковими до застосування, визначаються в нормативно-правових актах або в нормативних документах, на які є відповідні посилання в нормативно-правових актах.

Результати вимірювань можуть бути використані у сфері законодавчо регульованої метрології за умови, що для таких результатів відомі відповідні характеристики похибок або невизначеність вимірювань.

Згідно з ч. 1 2 ст. 8 Закону у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації. Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний TruCAM LTI 20/20 № ТС000663, що використовувався під час фіксації дій позивача, зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12 (а.с. 81, електронний носій).

Судом встановлено та підтверджується наданим до суду Свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/16655, чинним до 30 вересня 2020 року, виданим ДП «Укрметртестстандарт», лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 № ТС000663, відповідає вимогам технічної документації на вимірювач та є придатним до застосування (а.с. 80, електронний носій).

Зважаючи, що згідно технічних характеристик прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості - TruCAM LTI 20/20 № ТС000663, спроможний робити фото та відеозйомку в автоматичному режимі, його покази можливо розцінювати як належний та допустимий доказ у справі.

Наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України № 100 від 19 лютого 2002 року, зареєстрованим Міністерством юстиції України 04 березня 2002 року за №222/6510, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі №972 від 14 червня 2016 року, затверджено Порядок оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки.

Згідно з п.п. 2.5 даного Порядку сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва оформлюються на типи засобів вимірювальної техніки, які занесено під одним реєстраційним номером до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Відповідно до п. 2.6 Порядку сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки чинні до вилучення відповідних типів засобів вимірювальної техніки з Державного реєстру.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 1362 від 02 листопада 2015 року були внесені зміни до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, а саме: пунктом 1 були виключені з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки певні типи засобів вимірювальної техніки, внесені до нього за відповідними номерами, зокрема У3197-12.

Однак, засоби вимірювальної техніки, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх перевірки.

Тобто, виключення з Державного реєстру на підставі даного наказу типу засобу вимірювальної техніки вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM, який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, не встановлює неможливість його використання.

Оскільки прилад TruCAM було введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, відповідно його подальша експлуатації не обмежена нормами чинного законодавства України.

Таким чином, твердження позивача в частині того, що вимірювальний засіб має результатом отримання неправдивих та неточних даних його використання не відповідають дійсності, а тому судом до уваги не приймаються.

На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, представником УПП в Одеській області ДПП було надано до суду відеозапис з зазначеного приладу, роздруківку файлу _NA000_0220_081828.jmf та фотофіксацію розміщення дорожніх знаків.

При дослідженні наданого відеозапису, судом встановлено, що позивач, керуючи автомобілем «Skoda Rapid», реєстраційний номер НОМЕР_1 , дійсно не виконав вимогу дорожнього знаку 3.29 та рухався в зоні дії вказаного знаку зі швидкістю 83 км/год, що свідчить про порушення останнім п. 12.9 «б» ПДР України та підтверджує правомірність винесення відповідачем постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача.

Також, з долучених до відзиву фото вбачається, що швидкість автомобіля, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зафіксована 20 лютого 2020 року о 08:18:28 становила 83 км/год (а.с. 65).

Суд не приймає до уваги доводи позивача відносно того, що інспектором при розгляді справи про адміністративне правопорушення не було дотримано вимог ст. ст. 278, 279, 283 КУпАП, чим були порушені його права, передбачені ст. 268 КУпАП, оскільки дані твердження спростовуються відеозаписом з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, на якому зафіксований процес розгляду справи, зокрема, й той факт, що позивач не заперечував проти розгляду справи на місці вчинення правопорушення.

Крім того, всупереч твердженням позивача, в оскаржуваній постанові серії ДПО 18 №631539 зазначено, що правопорушення останнього зафіксоване за допомогою вимірювального приладу ТС000663.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 13 лютого 2020 року по справі №753/17124/16 зазначив, що зважаючи на наявність в діях особи правопорушення, передбаченого частинами 1-3 статті 122 КУпАП, колегія суддів приходить до переконання щодо правомірності дій інспектора щодо винесення виключно постанови про притягнення до адміністративної відповідальності без складення відповідного протоколу.

Отже, порушення, яке допустив позивач згідно із приписами ПДР є порушенням вимог щодо встановленого обмеження швидкості руху транспортних засобів.

Зазначена у постанові норма ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 75 КАС України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України закріплено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З вказаного можна зробити висновок, що дії позивача та викладена у самій постанові фабула свідчать про те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч. 1 ст. 122 КУпАП та передбачає застосування штрафу.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 5 - 9, 72 - 77, 90, 243-246, 250, 251, 286 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського 6-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Лупундюк Ігоря Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Рішення можу бути оскаржено в апеляційному порядку до П`ятого адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення суду складено та підписано суддею 16 квітня 2020 року.

Суддя: О.М. Сегеда