Справа № 405/1220/20
Суддя: Шевченко І. М.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 405/1220/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2020 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючої судді: Шевченко І. М.

при секретарі: Фришко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до лейтенанта поліції Руденка Романа Сергійовича інспектора роти № 3 першого батальйону УПП в Кіровоградській області про визнання незаконною в скасування постанови серії ЕАК № 2101293 від 13.02.2020 року в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з адміністративним позовом до лейтенанта поліції Руденка Романа Сергійовича інспектора роти № 3 першого батальйону УПП в Кіровоградській області, в якому просить скасувати постанову серії ЕАК № 2101293 від 13.02.2020 року в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП про накладення штрафу в розмірі 510 грн., провадження у справі закрити, повернути сплачену суму штрафу у розмірі 510 грн. згідно квитанції № 1684 від 13 лютого 2020 року, а також стягнути з відповідача судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 1 500 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 13.02.2020 року керуючи автомобілем BMW Х5 державний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Нахімова, 41 в м. Кропивницький. У дзеркало заднього виду побачив світлові сигнали поліцейського авто з вимогою про зупинку. Патрульні Дорожньої поліції оглянули документи та почали складати постанову про накладення адміністративного стягнення у зв`язку з тим, що він нібито не надав перевагу в русі автомобілю швидкої допомоги, який рухався з увімкненими проблисковими маячками синього кольору, чим порушив п.3.2. ПДР України- ненадання переваги в русі транспортному засобу швидкої медичної допомоги, що рухалася з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями. Надаючи пояснення він вказав, що коли проїжджав, то бачив автомобіль швидкої допомоги з проблисковими маячками, який стояв на виїзді з території обласної лікарні. Куди мав рухатись автомобіль він не знав і не міг знати, так як не бачив сигналів повороту. Автомобіль швидкої допомоги побачив приблизно за 5-7 метрів, так як його закривав вантажний автомобіль, який рухався майже синхронно з ним у зустрічному напрямку, він технічно він не міг надати перевагу у русі, не спричинивши загрози для учасників дорожнього руху. Щоб привернути увагу учасників рух, жодних звукових сигналів автомобіль швидкої не подавав.

За наведених обставин, позивач вказує на наявність підстав для скасування постанови серії ЕАК № 2101293 від 13.02.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відповідач, лейтенант поліції Руденко Роман Сергійович інспектор роти № 3 першого батальйону УПП в Кіровоградській області надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в обґрунтування чого вказав, що 13.02.2020 року о 09:59 год. при здійсненні патрулювання екіпажем спільно із напарником ним було зафіксовано факт адміністративного правопорушення, а саме, що позивач ОСОБА_1 , в м АДРЕСА_1 , керуючи транспортним засобом BMW Х5, номерний знак НОМЕР_1 , не надав перевагу в русі автомобілю швидкої допомоги, який рухався з увімкненими проблисковими маячками синього кольору, чим порушив п.3.2 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.122 КУпАП. Докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення також підтверджуються відеофіксацією вчинення адміністративного правопорушення, яка здійснювалась на відеореєстратор згідно з ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи заперечення відповідача лейтенанта поліції Руденка Романа Сергійовича інспектора роти № 3 першого батальйону УПП в Кіровоградській області проти позову, викладені у відзиві на позовну заяву, дослідивши докази по справі в їх сукупності, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Положення ст. 5 КАС України є реалізацією ч. 1ст. 55 Конституції України, яка визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у разі, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13.02.2020 року лейтенантом поліції Руденком Романом Сергійовичем інспектором роти № 3 першого батальйону УПП в Кіровоградській області винесено постанову серії ЕАК № 2101293 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Вказана постанова мотивована тим, що 13.02.2020 року о 09:59 год. в м. Кропивницький по вул. Нахімова, 41, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем BMW Х5, державний номерний знак НОМЕР_1 , не надав перевагу в русі автомобілю швидкої допомоги, який рухався з увімкненими проблисковими маячками синього кольору, чим порушив п.3.2 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.122 КУпАП.

Позивачем оскаржуються дії відповідача лейтенанта поліції Руденка Романа Сергійовича інспектора роти № 3 першого батальйону УПП в Кіровоградській області та правомірність винесеного ним як суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови серії ЕАК № 2101293 від 13.02.2020 року.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В свою чергу, конкретні правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Кодексу адміністративного судочинства України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про Національну поліцію», Правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 3.2 ПДР України у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів).

Частиною 3 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із норм, викладених вст. 77 КАС України, за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає саме на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

При цьому, окремо слід звернути увагу на те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Надаючи оцінку належності і допустимості наданим відповідачем в якості доказу відео-файлам, які містяться на цифровому носії інформації DVD-R диску, позначеному написом «Ю/ ОСОБА_1 13.02.2020», судом відзначається, що зазначені файли містять записи з нагрудного відеореєстратора працівника поліції та відеореєстратора поліцейського автомобіля, на яких (записах), зокрема, зафіксована процедура оформлення адміністративного правопорушення та відеозапис руху автомобілів.

На підставі переглянутих зазначених вище доказів, у вигляді відеофайлів, судом відзначається, що дані відеозаписи, підтверджують обставини зазначені позивачем у позовній заяві, а саме, що автомобіль швидкої допомоги був перекритий для позивача автомобілем який рухався в зустрічному напрямку від позивача, в зв`язку з чим останній наближаючись до виїзду з території лікарні, не міг бачити подальший напрямок руху автомобіля швидкої допомоги.

Крім того, судом відзначається, що оскаржувана постанова серії ЕАК № 2101293 від 13.02.2020 року не містить посилання на інші докази (пояснення свідків, речові докази, показання технічних приладів чи технічних засобів тощо) за результатами оцінки яких відповідач лейтенант поліції Руденко Роман Сергійович інспектор роти № 3 першого батальйону УПП в Кіровоградській області встановив порушення вимог п. 3.2 Правил дорожнього руху України та прийшов до висновку про наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та винність ОСОБА_1 в його вчиненні, що в свою чергу об`єктивно позбавляє суд можливості належним чином дослідити докази по справі про адміністративні правопорушення в разі їх наявності та надати їм відповідну правову оцінку на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.

З огляду на зазначене, беручи до уваги твердження позивача про те, що він, 13.02.2020 року приблизно o 09 год. 59 хв. керуючи автомобілем BMW Х5 державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Нахімова, 41 в м. Кропивницький, він не міг бачити подальший напрямок руху автомобіля швидкої допомоги, оскільки вказаний автомобіль був перекритий вантажним автомобілем, що рухався в зустрічному напрямку від позивача, при цьому, зазначені твердження позивача не спростовані відповідачем шляхом надання суду належних та допустимих доказів, на підставі чого суд приходить до висновку, що постанова серії ЕАК № 2101293 від 13.02.2020 року в справі про адміністративне правопорушення, винесена суб`єктом владних повноважень лейтенантом поліції Руденком Романом Сергійовичем інспектором роти № 3 першого батальйону УПП в Кіровоградській області не містить достатніх та беззаперечних доказів порушення позивачем ОСОБА_1 вимог п. 3.2 Правил дорожнього руху, та, як наслідок, вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП, більш того, вина позивача не підтверджується будь-якими іншими, передбаченими процесуальним законом доказами.

Як наслідок, судом не встановлено, з яких саме міркувань виходив відповідач лейтенант поліції Руденко Роман Сергійович інспектор роти № 3 першого батальйону УПП в Кіровоградській області, визнаючи позивача винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, та у порушенні ним (позивачем) вимог п. 3.2 Правил дорожнього руху, зокрема, як зазначено у постанові серії ЕАК № 2101293 від 13.02.2020 року про те, що порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху виразилося у ненаданні переваги в русі автомобілю швидкої допомоги який рухався з увімкненими проблисковим маячками синього кольору, яким чином давав оцінку та досліджував обставини, на підставі яких прийшов до такого висновку та виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, притягнувши позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим та за наведених вище обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість твердження позивача про безпідставність винесеної відповідачем відносно нього постанови і накладення адміністративного стягнення за відсутності в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Щодо вимоги позивача про повернення сплаченої суми штрафу суд відзначає наступне. Позивачем на виконання постанови серії ЕАК № 2101293 від 13.02.2020 року добровільно сплачено штраф у розмірі 510 грн., що підтверджується квитанцією № 1684 від 13.02.2020 року.

Повернення коштів сплачених позивачем на виконання штрафу у розмірі 510 грн., має здійснюватися на підставі Порядку повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013 року, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 №1650/24182 (в редакції від 20.03.2020 року, яка діє на час розгляду справи).

Відповідно до вимог ст. 45 Бюджетного кодексу України та Порядку № 787 від 03.09.2013 року, органи Державної казначейської служби України здійснюють повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Відповідно до п. 3 Порядку № 787 від 03.09.2013 року повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Відповідно до п. 5 Порядку № 787 від 03.09.2013 року повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС, органи Держмитслужби, до Казначейства подається висновок, погоджений з відповідним місцевим фінансовим органом, у випадках повернення податків, зборів, пені, платежів, що зараховані до місцевих бюджетів або підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами. Надання та погодження висновку здійснюється відповідно до Порядку інформаційної взаємодії Державної фіскальної служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11 лютого 2019 року № 60, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 квітня 2019 року за № 370/33341, та Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18 липня 2017 року № 643, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 серпня 2017 року за № 976/30844.

Відповідач є контролюючим органом в розумінні положень п. 5 Порядку, оскільки саме на виконання його рішення сплачено штраф позивачем.

За безготівковою формою повернення коштів здійснюється обласними управліннями держказначейства на підставі висновків органів державної податкової служби, рішень судових органів, інших органів, які контролюють нарахування та сплату платежів. У разі надходження до органу держказначейства рішення судових органів його копія передається відповідному органу податкової служби за місцем реєстрації платника податків.

Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причина повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі.

Таким чином, помилково сплачений адміністративний штраф може бути повернуто районним управлінням держказначейства у визначеному порядку лише на підставі висновку органу, який застосував адміністративне стягнення (штраф). Тобто фізичній особі необхідно звернутися до відповідного органу з письмовою заявою про надання висновку про повернення помилково сплаченого адміністративного штрафу.

Аналіз вказаного свідчить, що підставою, яка обумовлює повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів є подання наступних документів: заяви платника; подання органу, що контролює справляння відповідних надходжень до бюджету; платіжних доручень, що підтверджують зарахування коштів до відповідного бюджету.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про повернення сплаченого штрафу в розмірі 510 грн., оскільки рішення про повернення зазначених коштів, здійснюють за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Стосовно вимоги позивача, щодо витрат на правничу допомогу судом відзначається наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Відповідно до ч. 1-5 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

4. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

5. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, позивачем повинен бути доведений сам факт понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у конкретному розмірі. При цьому суд зобов`язаний дослідити згоду позивача на оплату конкретної суми витрат на професійну правничу допомогу, оскільки при відмові в задоволенні позовних вимог ця сума покладається на самого позивача.

Так, позивачем до позову додано розрахунок суми гонорару за надану правничу (правову) допомогу на 1 арк. та квитанцію № 14 від 04.04.2020 року на 1 арк.

Згідно розрахунку суми гонорару за надану правничу (правову) допомогу, надані наступні послуги:

- попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, узгодження правової позиції;

- підготовка та подання позову до Ленінського районного суду м. Кіровограда;

- участь у судовому засіданні.

Вартість наданої адвокатом правничої допомоги узгоджена сторонами у фіксованому розмірі і складає 1 500 грн.

При цьому, згідно розрахунку суми гонорару за надану правничу (правову) допомогу між позивачем та адвокатом Шинкарьовим О.О. було укладено договір про надання професійної допомоги від 21.02.2020 року, який не був наданий до суду, тобто порушено вимоги п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України.

Крім того, суд позбавлений можливості перевірити об`єм наданих послуг правничої допомоги, оскільки згідно розрахунку суми гонорару за надану правничу (правову) допомогу, відсутня інформація про витрачений адвокатом ОСОБА_2 час (з розбивкою погодинно) на проведення консультації щодо характеру спірних правовідносин, узгодження правової позиції, підготовку та подання позову до Ленінського районного суду м. Кіровограда

Дана справа визначена судом як справа незначної складності, відповідно до ухвали від 25.02.2020 року розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, тому заявлені до відшкодування позивачем витрати на оплату послуг адвоката не можуть вважатись співрозмірними та неминучими.

Суд вважає, що попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, узгодження правової позиції, підготовка та подання позову до Ленінського районного суду м. Кіровограда за своїм змістом не свідчать про необхідність витрачання адвокатом значного обсягу часу. Окрім цього суд констатує, що надавши згоду на оплату в розмірі 1 500 грн. за надання правничої допомоги, позивач розумів, що в разі відмови в задоволенні позовних вимог сума витрат покладається на нього.

Таким чином, позивачем не доведено, що витрати на правничу допомогу були неминучими, їх розмір суд вважає необґрунтованим та неспівмірним з об`ємом наданої адвокатом правничої допомоги, а тому суд дійшов до висновку, щодо відсутності підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 5, 6, 9, 72, 77, 132, 134, 139, 139, 241, 242, 244, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, ч. 2 ст.122, ст. ст. 251, 254, 256, 283, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №106 від 10 жовтня 2001 року, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до лейтенанта поліції Руденка Романа Сергійовича інспектора роти № 3 першого батальйону УПП в Кіровоградській області про визнання незаконною в скасування постанови серії ЕАК № 2101293 від 13.02.2020 року в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2101293 від 13.02.2020 року, винесену лейтенантом поліції Руденком Романом Сергійовичем інспектором роти № 3 першого батальйону УПП в Кіровоградській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП за порушення п.3.2 Правил дорожнього руху та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 )

Відповідач: лейтенант поліції Руденко Роман Сергійович інспектор роти № 3 першого батальйону УПП в Кіровоградській області, місце знаходження місця роботи: 25030, м. Кропивницький, вул. Панфіловців, буд. 22.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда І. М. Шевченко