Справа № 240/9576/19
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/9576/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернова Ганна Валеріївна

Суддя-доповідач - Кузьменко Л.В.

14 квітня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Гонтарука В. М. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року (рішення ухвалене суддею Черновою Г.В. 20.01.2020 року в м.Житомир в порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання податкових повідомлень - рішень протиправними,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить визнати протиправними:

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС України у Житомирській області від 21.02.2018 року № 14653-51 щодо стягнення з його податкового боргу в сумі 3280 грн;

- податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС України у Житомирській області від 21.02.2018 року № 14654-51 щодо стягнення податкового боргу в сумі 30152, 00 грн;

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС України у Житомирській області від 20.05.2019 року № 0-0625 щодо стягнення податкового боргу в сумі 7632,15 грн;

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС України у Житомирській області від 20.05.2019 року № 0-0625 щодо стягнення податкового боргу в сумі 70 159,94 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Головним управлінням ДФС у Житомирській області нараховано позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуване фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості в сумах, що вказані у податкових повідомленнях рішеннях. Вважає, що майновий комплекс автостоянки з виробничими та складськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , а також нежитлове приміщення площею 205 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , які належать позивачу на праві власності не є об`єктом оподаткування вказаним податком, а податковий борг відповідачем не був з ним узгоджений.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, Житомир, 10003, ) про визнання податкових повідомлень - рішень протиправними - відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноти з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Зокрема, зазначає, що він є власником майнового комплексу автостоянки з виробничими та складськими будівлями, який за вимогами ДК 018-2000 належить до класу (код 1251) "Будівлі промисловості". При цьому, на думку позивача, фактичну належність приміщення до зазначеного класу підтверджує складений 02.10.2019 року Акт про проведення перевірки застави (майна). Позивач зазначає, що видами його діяльності є, зокрема, будівельні та ремонтно-будівельні роботи. Відтак, вважає, що належне йому на праві власності складське приміщення з урахуванням його класифікаційних ознак та функціонального призначення-зберігання будівельних матеріалів, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДФС у Житомирській області просить відмовити у її задоволенні. Вказує, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, гр. ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 205 кв.м та майнового комплексу автостоянки з виробничими та складськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 1884,5 кв.м, які в розумінні ст.266 Податкового кодексу України є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. ГУ ДФС у Житомирській області на підставі пп.54.3.3 п. 54.3 ст.54, пп.266.7.2 п. 266.7.2, п.266.7 ст.266 винесено податкові повідомлення - рішення форми "Ф" від 21.02.2019 року №14653-51, яким позивачу нараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в розмірі 3280,00 грн від 21.02.2018; № 14654-51, яким позивачу нараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в розмірі 30152,00 грн; від 20.05.2019, яким позивачу нараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2018 рік в розмірі 70 159,94 грн; від 20.05.2019 № 0-0625, яким позивачу нараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2018 рік в розмірі 7362,15 грн. Вважає помилковими доводи позивача щодо тотожності будівлі, що належать позивачу (фізична особа - підприємець), який використовує їх у власній господарській діяльності із будівлями промислових підприємств, зазначивши, що умовою для застосування пільги з оподаткування відповідно до п.п. "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України є, крім іншого, фактичне її використання як об`єкту промисловості. Буквальний аналіз пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як "будівлі промисловості промислових підприємств". При цьому, на думку податкового органу, законодавець не ставить у залежність факт використання такого приміщення у промислових цілях, зокрема певним суб`єктом, зазначаючи лише про приналежність будівлі до певного класу Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Таким чином, належні позивачу на праві приватної власності складські приміщення, враховуючи їх класифікаційні ознаки та функціональне призначення є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до інформації, наявної у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлено, що 15.03.1999 ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець. Основний вид економічної діяльності: (код КВЕД 68.20) Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником:

- нежитлового приміщення, реєстраційний номер 14487462, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 205 кв.м.

Об`єкт складається з нежитлових приміщень, а саме: приміщення за №№2-1,2-2,2-3,2-4,2-5,2-6,2-7,2-8,2-9,2-13,2-14,2-16,2-17,2-18,2-12А.

Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, р.№ 18274 від 10.10.2008.

Також позивач є власником нерухомого майна: майнового комплексу автостоянки з виробничими та складськими будівлями, реєстраційний номер 12633378, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 1884,5 кв.м. Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності від 25.10.2005, видане виконкомом Житомирської міської ради.

Наведене підтверджується: інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно - довідка №178320664 від 21.08.2019; свідоцтвом про право власності на майновий комплекс автостоянки з виробничими та складськими будівлями від 25.10.2005, виданим виконкомом Житомирської міської ради; договором купівлі-продажу нежитлового приміщення літ "А" №№2-1,2-2,2-3,2-4,2-5,2-6,2-7,2-8,2-9,2-13,2-14,2-16,2-17,2-18,2-12а від 10.10.2008 № 18274.

Судами встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що на 47 сесії Житомирської міської ради шостого скликання прийнято рішення "Про встановлення місцевих податків та зборів" №932 від 10.06.2015, яким встановлено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості комерційного призначення у розмірі 1 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 м2 бази оподаткування.

Пунктом 3 Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" установлено, що з 1 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до цього Закону, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів застосовуються з коефіцієнтом 0,5.

У 2017 році ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки застосовувались з коефіцієнтом 0,5 відсотків.

У 2018 році встановлено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості комерційного призначення у розмірі 1 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 м2 бази оподаткування (рішення Житомирської міської ради від 10.06.2015 №932, від 14.07.2017 №253).

21.02.2018 податковим органом на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення рішення №14653-51, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у розмірі 3280 грн та на 47 сесії №14654-51, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у розмірі 30152 грн. Рішення позивач отримав 02.03.2018.

20.05.2019 податковим органом згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення №0-06251, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік у розмірі 7632,15 грн податкове повідомлення-рішення №0-0625, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік у розмірі 70 159,94 грн. Рішення отримані позивачем 14.06.2019.

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями та вважаючи їх неправомірними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач помилково ототожнює належні йому на праві власності нежитлові будівлі, з урахуванням їх класифікаційних ознак та функціонального призначення, з категорією будівель промисловості, а відтак відсутності підстав для звільнення цього об`єкту від оподаткування згідно пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України ).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Позивач не оспорює порядок розрахунку та застосування ставок податку контролюючим органом при винесенні спірних податкових повідомлень-рішень.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, спірним питанням у межах цих правовідносин є з`ясування факту приналежності нерухомого майна: майнового комплексу автостоянки з виробничими та складськими будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 1884,5 кв.м, - до будівель промисловості, а відтак наявності підстав для звільнення цього об`єкту від оподаткування.

Згідно пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

а) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також організацій, створених ними в установленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету і є неприбутковими (їх спільній власності);

б) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які розташовані в зонах відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, визначені законом, в тому числі їх частки;

в) будівлі дитячих будинків сімейного типу;

г) гуртожитки;

ґ) житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад;

д) об`єкти житлової нерухомості, в тому числі їх частки, що належать дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа, визнаним такими відповідно до закону, дітям-інвалідам, які виховуються одинокими матерями (батьками), але не більше одного такого об`єкта на дитину;

е) об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках;

є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств;

ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності;

з) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності громадських організацій інвалідів та їх підприємств;

и) об`єкти нерухомості, що перебувають у власності релігійних організацій, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, та використовуються виключно для забезпечення їхньої статутної діяльності, включаючи ті, в яких здійснюють діяльність засновані такими релігійними організаціями добродійні заклади (притулки, інтернати, лікарні тощо), крім об`єктів нерухомості, в яких здійснюється виробнича та/або господарська діяльність;

і) будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів незалежно від форми власності та джерел фінансування, що використовуються для надання освітніх послуг.

Отже, підпункт «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Доводи позивача полягають в тому, що віднесення будівель до класу 1251 "Будівлі промисловості" дає підстави для звільнення їх власника від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Слід зазначити, що Постановою від 17.02.2020, ухваленою Верховним Судом у складі колегії суддів палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в адміністративній справі №820/3556/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Харківській області (правонаступник Головного управління ДФС у Харківській області) про скасування податкового повідомлення-рішення, скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2017, а в позові відмовлено.

Судова палата в адміністративній справі №820/3556/17 частково відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №806/2676/17, щодо застосування норми підпункту ''є'' підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК та сформувала правовий висновок, відповідно до якого встановлена цією нормою податкова пільга застосовується у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У вказаній справі судова палата Верховного Суду вказала, що згідно з підпунктом 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так підпунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

Судова палата зазначила, що підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Прислівник "зокрема" вживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, однак таке вживання не означає присвоєння ознаки окремо виділених видових складових (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) загальній (родовій) категорії - будівлі промисловості, оскільки не поглинає чи узагальнює, а виокремлює.

Поряд з цим конструкція згаданих правових норм дозволяє суду застосувати і такий вид тлумачення норм права за обсягом їх правового змісту, як поширювальне тлумачення, в частині об`єкта оподаткування - предмета «будівлі промисловості», оскільки норми не містять вичерпного переліку таких об`єктів та оскільки відсутні положення, які є винятком із загального правила.

При цьому застосовування системного способу тлумачення, який вимагається при застосуванні поширювального тлумачення дозволяє дійти до наступних висновків.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття "промисловість", у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Оскільки "будівлі промислові", які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт «ґ» підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, "будівель промисловості", зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств ( підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій "будівлі промислові", законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти) який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга.

Верховний Суд акцентував на тому, що оскільки саме законодавець приймає рішення про встановлення пільг, то він може в подальшому змінити норму, яка встановлює преференцію, не змінюючи загального критерію, про який йшлося вище. Отже, підстав для застосування компенсаторних правозастосовних нормативних механізмів - презумпції правомірності рішень платника податку (у даному випадку відповідно підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 та пункт 56.21 статті 56 Податкового кодексу України) не виникає, оскільки немає колізії нормативно-правового регулювання.

Таке застосування вказаної правової норми відповідає принципам рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації (підпункт 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України), єдиного підходу до встановлення податків і зборів (підпункт 4.1.11 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України) і нейтральності оподаткування (підпункт 4.1.8 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України).

Отже, встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як у справі що розглядається, підпункт "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Разом з тим, з матеріалів справи, зі змісту апеляційної скарги слідує, що основним видом діяльності позивача є: (код КВЕД 68.20) надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, позивач також стверджує, що спірні будівлі використовує при виконання договорів будівельного підряду, що не є використанням для промислового виробництва.

Вирішуючи в межах цієї справи питання правомірності визначення податкового зобов`язання, з огляду на всі фактичні обставини даної справи, а також дотримання відповідачем положень Податкового кодексу України в частині його повноважень та функцій, колегія суддів дійшла висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем відповідно до чинного законодавства, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 14 квітня 2020 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Гонтарук В. М. Курко О. П.