Справа № 420/7668/19
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2020-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/7668/19

Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса 27 січня 2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року, у справі за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (далі по тексту Управління, позивач) до ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , відповідач) про зобов`язання ОСОБА_1 привести самочинно збудований об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 у відповідність до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 31.03.2011 року.

27 січня 2020 року ухвалою Одеського окружного адміністративного суду вищевказаний адміністративний позов Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради - повернуто позивачеві.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт також зазначає, що чинне законодавство дійсно повязує початок перебігу тримісячного строку звернення до суду з дня, коли особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, однак, чиним законодавством, також, передбачено можливість поновлення строку.

Судова колегія вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження відповідно до ч.2 ст. 312 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою суду від 23 грудня 2019 року вищевикладене позовна заява була залишена без руху та позивачу наданий десятиденний строк для усунення недоліків, а саме надання до суду доказів сплати судового збору та надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду,з вказанням інших підстав для поновлення строку звернення до суду.

На виконання ухвали про залишення без руху, представник позивача вказує в заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, що звернення управління до суду обумовлено тим, що ОСОБА_1 не виконано вимоги припису № 439/18 від 31.07.2018 року, а саме не отримано право на виконання будівельних робіт до 30.09.2018 року або не приведено об`єкт до первинного стану. При цьому, невиконання вимог припису встановлено під час позапланової перевірки за результатами якої складено акт № 000136 від 31.01.2019 року та протокол про адміністративне правопорушення від 31.01.2019 року. Отже, підстави для пред`явлення позову виникли 31.01.2019 року, а враховуючи тримісячний строк звернення до суду останнім днем подання позову є 31.04.2019 року.

Проте далі, представник позивача просив звернути увагу суду на такі обставини: в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала справа № 522/17793/18 про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення №523/18, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 96 КУпАП та справа № 522/3491/19 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 084/19, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП за невиконання вимог припису.

Постановою Пятого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2019 року по справі № 522/3491/19 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за невиконання вимог припису. Копію постанови Управлінням отримано 15.10.2019 року, проте згідно витягу про відстеження відправлень вбачається, що постанову отримано 12.10.2019 року. Отже, на думку представника позивача, відлік встановленого тримісячного строку звернення до суду слід обчислювати саме з 12.10.2019 року, оскільки рішення по справі № 522/3491/19 встановлює факти, які мають преюдиційне значення для вирішення питання стосовно зобов`язання ОСОБА_1 привести у відповідність до технічного паспорта зазначений самочинно збудований об`єкт.

Повертаючи позов позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням встановлених судом обставин строк звернення до суду сплинув 01.05.2019 року, а позовну заяву подано 17.12.2019 року, тобто з пропуском строку звернення до суду, встановленого чинним законодавством України. При цьому, підстав для визнання поважними причини пропуску строку звернення позивача із даним адміністративним позовом в заяві про поновлення строку звернення до суду, позовній заяві та доданих до неї документах не зазначено та з матеріалів адміністративного позову не вбачається.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Частиною першою статті 38 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI Про регулювання містобудівної діяльності (а саме цією нормою позивач обґрунтував вимоги адміністративного позову) встановлено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Таким чином, день виникнення підстав (про який вказано в абзаці другому частині другій статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України) є наступний день після закінчення установленого суб`єктом владних повноважень строку добровільного виконання суб`єктом містобудування вимог, встановлених у приписі.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 31.07.2018 року щодо ОСОБА_1 складено припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № 439/18, яким встановлено усунути порушення містобудівного законодавства у термін до 30.09.2018 року.

На підставі наказу № 01-13/1 ДАБК від 02.01.2019 року позивачем перевірино виконання відповідачем вимог припису № 439/18 від 31.07.2018 року, управлінням видано направлення для проведення позапланового заходу від 21.01.2019 року. В ході здійснення перевірки 31.01.2019 року встановлено, що ОСОБА_1 не виконано вимоги припису № 439/18 від 30.07.2018 року.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що позивачу 31.01.2019 року достовірно було відомо про невиконання ОСОБА_1 вимог припису № 439/18 від 30.07.2018 року.

Отже з огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ч. 1 ст. 38 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та ч. 2 ст. 123 КАС України саме з 31.01.2019 року розпочався перебіг тримісячного строку звернення Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до суду з позовом до ОСОБА_2 про знесення самочинно збудованого об`єкта.

В даному випадку строк звернення до суду з адміністративним позовом сплинув 01.05.2019 року.

При цьому колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що з адміністративним позов з вимогами про зобов`язання ОСОБА_1 привести самочинно збудований об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 у відповідність до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 31.03.2011 року, позивач звернувся до суду лише 17.12.2019 року, тобто більш ніж через сім місяців після спливу строку звернення до суду.

Доказів на підтвердження того, що з моменту встановлення Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради невиконання ОСОБА_1 вимог припису № 439/18 від 30.07.2018 року існували непереборні обставини, які перешкоджали позивачу звернутися до суду, позивачем не надано.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що довод апелянта щодо провадження в Приморському районному суду м. Одеси справи № 522/17793/18 про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення № 523/18, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 96 КУпАП та справа № 522/3491/19 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 084/19, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП за невиконання вимог припису, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги, оскільки чинне законодавство України чітко пов`язує початок перебігу тримісячного строку звернення до суду з дня коли особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил не заслуговує уваги. До того ж доказів на підтвердження оскарження відповідачем припису № 439/18 від 30.07.2018 року, позивачем суду не надано.

Колегія суддів вважає, що оскарження ОСОБА_1 постанови про притягнення його до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, а саме за невиконання вимог припису, не свідчить про неможливість позивача, суб`єкта владних повноважень, звернутися до суду у строк встановлений КАС України з позовом щодо знесення самочинно збудованого об`єкта та не зупиняє перебіг строку звернення до суду, про що було правильно зауважено судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що довід Управління на те, що строк обчислюється з 12.10.2019 року (дати отримання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2019 року) не заслуговує на увагу, оскільки строк звернення з даним позовом до суду - визначений ч. 1 ст. 38 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, ч. 1, 2 ст. 122 КАС України та відраховується з дня коли особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Отже підстав для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду у позивача в даному випадку не має.

Загальним правилом обчислення строків є їх обчислення з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав та інтересів.

Частиною 2 ст. 123 КАС України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що адміністративний позов Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, та у суду відсутні підстави для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, а тому позовну заяву слід повернути позивачу.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року по справі № 420/7668/19, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.