Справа № 360/4880/19
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року справа № 360/4880/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Арабей Т.Г., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 р. у справі № 360/4880/19 (головуючий І інстанції А.Г. Секірська) за позовом ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком як батькові дитини з інвалідністю, що здійснював її виховання до шестирічного віку, відповідно до п. 3 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язання призначити таку пенсію.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року у справі № 360/4880/19 позовні вимоги задоволено, внаслідок чого: визнано протиправним та скасовано рішення Білокуракинського об`єднаного Пенсійного фонду України Луганської області від 07 листопада 2019 року № 17 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком як батькові дитини з інвалідністю, що здійснював її виховання до шестирічного віку, відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зобов`язано Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком як батькові дитини з інвалідністю, що здійснював її виховання до шестирічного віку, відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на підставі заяви від 24 жовтня 2019 року, зареєстрованої за № 1303. (арк.справи 159-162)

Не погодившись з таким рішенням, відповідач - Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Сторони у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду судового засідання, тому, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Відповідно до висновку ЛКК № 2309 від 08.08.2019 року син позивача - ОСОБА_2 особа з інвалідністю І "А" групи з дитинства, дана хвороба виникла в дитинстві до 6-ти річного віку (арк. справи 15).

Згідно з витягом з акту огляду МСЕК № 031528 та виписки із акту огляду МСЕК № 754927 ОСОБА_2 , 1983 р.н., є особою з інвалідністю І групи з дитинства, безстроково. (арк. спр. 17,18).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Сватівської міської ради від 24.10.2019 року № 1698/7 позивач фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_2 , 1983 року народження, за яким постійно опікується з народження (арк. спр. 16).

24.10.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком достроково як батьку дитини з інвалідністю з дитинства, як такому, що здійснює за ним догляд з дитинства (арк. спр. 99).

До заяви позивачем додано всі необхідні документи.(арк. спр. 100, 101-102, 103, 104-105, 106, 107, 108, 109, 110, 111, 116).

Рішенням Білокуракинського ОУПФУ від 07.11.2019 № 17 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, як батьку особи з інвалідністю з дитинства відповідно до статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" через призначення пенсії до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058 матері особи з інвалідністю з дитинства ОСОБА_3 .

В обґрунтування відмови у призначенні пенсії відповідач посилався на те, що оскільки мати особи з інвалідністю з дитинства - ОСОБА_3 використала право на призначення пенсії до досягнення пенсійного віку, передбаченого в статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тому ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії за віком як батьку інваліду з дитинства (арк. спр. 118-119).

Колегія суддів, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, виходить з наступного.

За змістом статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон № 1058-VІ) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення" жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-ІV право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років. За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років.

Таким чином, матері надається право вибору особи, яка буде одержувати дострокову пенсію за віком: вона сама чи батько дітей.

При цьому, Закон № 1058-VI не обмежує матір у праві на вибір іншого виду пенсії, а також не передбачає відсутність права батька дитини-інваліда з дитинства на цю дострокову пенсію у разі відмови матері від цієї пенсії на користь іншого виду дострокової пенсії.

Відповідно до підпункту 5 пункту 2.1. постанови Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 22-1) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи, які засвідчують особливий статус особи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом (при призначенні пенсії згідно з абзацом четвертим пункту 3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону).

Також, відповідно до підпункту 5 пункту 2.1. Постанови № 22-1, у якості документів, які необхідно додати до заяви про призначення пенсії визначено лише документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 31 липня 2018 року у справі № 501/2838/16-а.

Згідно із пунктом 2.18. Порядку № 22-1 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акту огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-ІV визначено, що за вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років.

Тобто, даною нормою визначено спеціальне суб`єктивне право батька як одного з членів подружжя, що здійснювало виховання дитини з інвалідністю, надавши відмову від дострокової пенсії за віком, і допустимість реалізації цього права не може ставитись в залежність від реалізації матір`ю свого права на призначення дострокової пенсії за віком, передбаченого іншими нормами законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 12.11.2013 року у справі №21-373а13.

Як вбачається з рішення відповідача від 07.11.2019 № 17, позивачу відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком у зв`язку з тим, що мати дитини скористалась правом на вибір виду пенсії, оскільки з 27.11.2005 отримує пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2.

В даному випадку матері особи з інвалідністю з дитинства - ОСОБА_3 пенсія за віком на пільгових умовах (за Списком № 2) призначена з 27.11.2005; її загальний страховий стаж на дату призначення пенсії склав 38 років 0 місяців 12 днів, пільговий стаж, який давав право на призначення пенсії за п. "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" - 23 роки 1 місяць 6 днів (робота у психлікарні), що підтверджується матеріалами пенсійної справи ОСОБА_3 (арк.спр. 120-122).

Отже, дружина позивача - ОСОБА_3 своє право на отримання пенсії з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 115 Закону №1058-ІV як мати дитини з інвалідністю не використала, надавши відмову від дострокової пенсії по догляду за дитиною-інвалідом на користь позивача (арк. спр. 19).

З огляду на наведене, оскаржуване рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком як батькові дитини з інвалідністю, колегія суддів зазначає.

Виходячи з вимог пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058, необхідними умовами для призначення дострокової пенсії за віком як батьку дитини з інвалідністю є: досягнення 55-річного віку, наявність трудового стажу не менше 20 років, виховання дитини з інвалідністю до 6-річного віку здійснювалася батьком, та згода матері дитини з інвалідністю на призначення такої пенсії батькові (за її вибором).

Так, відповідно до копії паспорту ЕК № 269902, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто станом на день звернення із заявою про призначення пенсії досяг віку 59 років (арк. спр. 8).

У рішенні Білокуракинського ОУПФУ від 07.11.2019 № 17 про відмову в призначенні пенсії встановлено, що відповідно до документів про стаж, наданих позивачем для призначення пенсії, загальний стаж роботи ОСОБА_1 становить 35 років 9 місяців 29 днів (арк. спр. 20).

Висновком ЛКК № 2309 від 08.08.2019 підтверджено, що син позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має інвалідність І групи "А" з дитинства, хвороба виникла до 6 - річного віку (арк. спр. 15).

Довідкою виконавчого комітету Сватівської міської ради № 1698/7 від 24.10.2019 підтверджено, що позивач мешкає разом із сином ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , за яким опікується з народження (арк. спр. 16).

Крім того, в матеріалах пенсійної справи наявна заява мати ОСОБА_2 , в якій остання не заперечує проти призначення ОСОБА_1 - пенсії як батьку дитини з інвалідністю (арк. спр. 19,116).

Колегія суддів зазначає, що призначення матері дитини з інвалідністю дострокової пенсії за віком на пільгових умовах, з 27.11.2005 не може слугувати перешкодою для призначення батьку цієї дитини дострокової пенсії на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закон №1058-IV, при дотриманні ним умов для призначення такої пенсії, передбачених вказаною нормою.

Як зазначалося вище, своє право на отримання пенсії з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV, мати дитини з інвалідністю не використала, надавши згоду на призначення пенсії з цих підстав своєму чоловікові - ОСОБА_1 , батьку дитини з інвалідністю.

Тобто, при звернені до пенсійного органу із заявою про призначення виплати пенсії як батьку дитини з інвалідністю, позивачем дотримано всіх необхідних умов та надано всі необхідні для призначення пенсії відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058, тому позивачем обрано належний та ефективний спосіб захисту порушеного права шляхом звернення з позовною вимогою про зобов`язання Білокуракинського ОУПФУ призначити пенсію.

Доводи апеляційної скарги щодо посилання на постанову Верховного Суду від 27.02.2018 по справі № 361/4899/17 є неприйнятними, оскільки наявність дискреційних повноважень у пенсійного органу при вирішенні питань про призначення пенсії судом не заперечується, проте в даному випадку відповідачем перевірено дотримання всіх умов для призначення пенсії відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 вказано, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права від 16 грудня 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) від 03 травня 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування позовних вимог, а відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

За таких обставин колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи уточненої апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому уточнену апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 р. у справі № 360/4880/19 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 р. у справі № 360/4880/19 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Т.Г.Арабей

Е.Г. Казначеєв