Справа № 803/216/16
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2020-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

07 квітня 2020 рокуЛуцькСправа № 803/216/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області, Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

29.02.2016 ОСОБА_1 звернулася з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державна казначейська служба України (далі - ДКСУ), Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області (далі - ГУ ДКСУ у Волинській області), Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» (далі - ПрАТ «УАСК АСКА») про, з урахуванням заяви від 14.02.2016 (т. 1, а. с. 46), визнання протиправною бездіяльності ДФС України щодо не укладення договору обов`язкового державного особистого страхування посадових осіб контролюючих органів зі страховиком та стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 127927,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 працювала в органах державної податкової служби Волинської області з січня 1993 року по квітень 2014 року, остання посада - завідувач сектору справляння митних платежів управління оподаткування та контролю об`єктів і операцій ДПС у Волинській області. У січні 2014 року, під час роботи в органах державної податкової служби, позивач втратила працездатність і їй було призначено другу групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов`язків. Відповідно до акта огляду МСЕК № 1542 визначено ступінь втрати працездатності - 70 % та дату настання захворювання - 13.01.2014.

Позивач зазначає, що у відповідності до статті 347 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України), Порядку та умов обов`язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби, вона звернулась до ПрАТ «УАСК АСКА» із заявою від 07.05.2015 про виплату страхової суми. Проте, страхова компанія листом від 29.10.2015 відмовила у страховій виплаті та повернула надані документи, посилаючись на те, що термін дії договору з ДПС України закінчено 31.12.2012, а також через те, що повністю використала страхові платежі, необхідні для проведення відповідних страхових виплат.

04.11.2015 ОСОБА_1 звернулась до ДФС України з проханням повідомити страхувальника, з яким був укладений договір у 2014-2015 роках, для подальшого вирішення питання про виплату страхової суми. На зазначений запит ДФС України надала відповідь про те, що згідно із Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо усунення окремих неузгодженостей норм законодавства» з ПК України було виключено статтю 347 «Обов`язкове державне особисте страхування посадових осіб контролюючих органів» та відповідно припинено укладання договорів із страховими компаніями. Таким чином, за відсутністю законодавчих підстав, ДФС України також відмовила у виплаті страхового відшкодування.

Позивач вказує, що ДФС України у січні 2014 році (дата настання страхового випадку) порушила вимоги статті 347 ПК України щодо обов`язкового державного особистого страхування посадових осіб контролюючих органів, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, та всупереч вимогам вказаної статті не уклала договір із страхувальником і внаслідок бездіяльності ДФС України були завдані збитки у вигляді невиплати страхового відшкодування у зв`язку з втратою працездатності, що сталась під час виконання службових обов`язків, у зв`язку із чим просить позовні вимоги задовольнити.

В поданих до суду письмових запереченнях від 14.03.2016 (т. 1, а. с. 47-48) представник відповідача Наумчик Р.П. позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що на момент встановлення позивачу інвалідності загального захворювання норма ПК України, якою було передбачено обов`язкове державне особисте страхування за рахунок коштів державного бюджету посадових осіб органів державної податкової служби, втратила чинність. Крім того, відповідно до довідки до акту кардіологічної спеціалізованої МСЕК Волинського обласного бюро МСЕ серія АВ 0261974 від 29.04.2014, що видана ОСОБА_1 , і якою їй була встановлена інвалідність (причина інвалідності загальне захворювання), згідно норм чинного станом на 29.04.2014 законодавства (пункт 1 статті 346 ПК України, статей 4, 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування») позивачці варто було звернутися до уповноваженої на виплату страхових сум установи, а саме: до регіонального управління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Представник третьої особи ПрАТ «УАСК АСКА» ОСОБА_2 21.03.2016 подала до суду письмові пояснення, у яких вказала, що між ПрАТ «УАСК АСКА» та ДПС України було укладено договір СТД № 3126676 від 29.10.2012 про надання послуг зі страхування посадових осіб органів державної податкової служби України, договір укладено у відповідності із Порядком та умовами обов`язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 349 від 03.06.1994 (далі - Порядок № 349).

Пункт 1 Порядку № 349 встановлює, що обов`язкове державне особисте страхування посадових осіб органів державної податкової служби здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Згідно із пунктом 6.4.4. Договору виконавець має право відмовити у страхових виплатах застрахованому або спадкоємцю в разі повного вичерпання на спеціальному рахунку виконавця сплачених страхових платежів, визначених пунктом 3.1. Договору. Позивач звернулась до ПрАТ «УАСК АСКА» із заявою про страхову виплату 22.10.2015, але в цей час договір вже не діяв та були вичерпані страхові внески, тому листом від 29.10.2015 ОСОБА_1 було повідомлено про припинення дії договору у зв`язку з повним вичерпанням на спеціальному рахунку страховика сплачених ДПС України страхових платежів (т. 1, а. с. 71-72).

Третя особа ГУ ДКСУ у Волинській області надіслала письмові пояснення від 12.03.2016 №12-08/170-1612 (т. 1, а. с.44-45), у яких вказала, що згідно з статтею 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, механізм виконання рішень суду про стягнення коштів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, де пунктом 6 Порядку визначено подачу документів до органу казначейства, в якому обслуговується боржник. Оскільки у жодні цивільно-правові відносини з позивачем ГУ ДКСУ у Волинській області не вступало, тому у позові необхідно відмовити.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 29.03.2016, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2016, позов задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність ДФС України щодо не укладення договору щодо обов`язкового державного особистого страхування посадових осіб контролюючого органу зі страховиком, стягнуто з ДФС України на користь ОСОБА_1 страхову суму в розмірі 127927,80 грн. (т. 1, а. с. 93-103, 148-151).

Проте, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.11.2019 постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2016 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд (т. 1, а. с. 201-207).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 прийнято до провадження дану справу, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, у справі призначено підготовче засідання (т. 1, а. с. 212).

18.02.2020 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, справу призначено до розгляду на 14:30 05.03.2020 (т. 2, а. с. 24).

Ухвалою суду від 24.03.2020 розгляд справи було відкладено на 11:00 07.04.2020 (т. 2, а. с. 49).

В судове засідання, призначене на 11:00 07.04.2020, учасники справи не прибули повторно, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення повістки про виклик до суду електронною поштою (т. 2, а. с. 50-53).

При цьому, представник позивача - адвокат Воробей П.О. подав заяву про розгляд справи без його участі (т. 2, а. с. 55), та у справі наявні заяви представника третьої особи ПрАТ «УАСК АСКА» про розгляд справи за його відсутності (т. 2, а. с. 16, 19), а від відповідача ДФС України та третіх осіб ДКСУ, ГУ ДКСУ у Волинській області будь-яких клопотань (зокрема, про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за відсутності представника) до суду не надійшло.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки. Частиною третьою статті 205 КАС України також передбачено, що у разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Суд, враховуючи наявність у справі заяв по суті справи та доказів, необхідних для її вирішення, враховуючи позицію представника позивача, який просить розглянути справу за його відсутності, та неявку представників відповідача та третіх осіб без повідомлення причин неявки, дійшов висновку про здійснення судового розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів, та на підставі частини четвертої статті 229 КАС України - без фіксування технічними засобами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі необхідно закрити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала в органах державної податкової служби з 28.01.1993 по 29.04.2014 та була застрахована за обов`язковим страхуванням, що підтверджується довідкою ГУ ДФС у Волинській області від 09.09.2015 (т. 1, а. с. 11).

Відповідно до довідки Волинського обласного бюро МСЕ кардіологічної спеціалізованої МСЕК серії АГ № 00156 від 20.10.2015 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 70 %, дата встановлення страхового випадку 13.01.2014 (т. 1, а. с. 9).

Згідно із довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0261974 від 29.04.2014 позивачу встановлена ІІ група інвалідності загального захворювання (т. 1, а. с. 16).

07.05.2015 ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «УАСК АСКА» із заявою на виплату страхової суми, до якої було подано документи: копія довідки МСЕК про ступінь втрати працездатності № 0001562; копія паспортних даних; довідка ДФС від 07.08.2015 № 8/зп1/03-20-03-47; копія довідки до акта огляду МСЕК № 0261974 (т. 1, а. с. 14). Суд звертає увагу, що на вказаній заяві наявна відмітка органу державної податкової служби про те, страхова подія настала під час виконання службових обов`язків.

Листом від 29.10.2015 № 2879 ПрАТ «УАСК АСКА» відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки станом на 31.12.2012 страхові внески перераховані страхувальником з фондів державного бюджету повністю вичерпані та закінчився строк дії договору (т. 1, а. с. 74).

Листом від 25.11.2015 № 11054/Б/99-99-03-03-02-14, на звернення позивача щодо виплати страхової суми, відповідач повідомив про те, що згідно із Законом України від 10.04.2014 № 1200-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо усунення окремих неузгодженостей норм законодавства» з ПК було виключено статтю 347 «Обов`язкове державне особисте страхування посадових осіб контролюючих органів» та відповідно припинено укладання договорів із страховими компаніями, у зв`язку із чим відсутні законодавчі підстави щодо виплати страхового відшкодування з фонду оплати праці (т. 1, а. с. 13).

Суд звертає увагу, що у даній справі проведено новий судовий розгляд після скасування у касаційному порядку попередньо ухвалених у цій справі постанови Волинського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2016.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 12.11.2019 у даній справі (пункти 35, 36) вказав, що аналіз норм права дає підстави до висновку, що страховий випадок може мати місце у разі травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися у зв`язку з виконанням службових обов`язків. Тобто, встановлення зазначених обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору. У матеріалах справи наявна копія довідки до акту огляду МСЕК від 29.04.2014, якою ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, причина інвалідності - загальне захворювання, однак судами не надано правової оцінки зазначеній довідці, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до частини п`ятої статті 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Ухвалою від 02.12.2019 суд встановив сторонам та третім особам строк до 16.12.2019 для подання до суду письмових пояснень щодо правової позиції у справі, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.11.2019, та доказів на підтвердження правової позиції (т. 1, а. с. 212).

В додатково поданих письмових поясненнях від 13.12.2019 позивач вказала, що відповідач визнав факт, що страхова подія відбулася під час виконання службових обов`язків, про що свідчить відмітка на заяві про виплату страхової суми від 07.05.2015, при цьому таке погодження відкликано не було. Крім того, ГУ ДФС України у Волинській області зверталося з листом від 16.04.2015 до голови обласної спеціалізованої кардіологічної МСЕК експертизи про видачу довідки про ступінь втрати працездатності для вирішення питання про виплату страхової суми (т. 1, а. с. 226-228).

16.12.2019, 22.01.2020 представник відповідача Грицишина І.Ю. подала до суду відзив на позовну заяву та додаткові пояснення, у яких зазначила, що оскільки у довідці до акту кардіологічної спеціалізованої МСЕК Волинського обласного бюро МСЕ серія АВ № 0261974 від 29.04.2014 не встановлено, що захворювання ОСОБА_1 настало саме у зв`язку з виконанням нею службових обов`язків, то і права на звернення до ДФС про стягнення страхової суми позивачка не має (т. 1, а. с. 238-242, т. 2, а. с. 1-4).

Суд, при новому розгляді справи, також встановив, що наказом від 29.04.2014 № 94-о «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача ОСОБА_1 , завідувача сектору справляння митних платежів управління оподаткування та контролю об`єктів та операцій ГУ Міндоходів у Волинській області звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію по інвалідності (т. 1, а. с. 269).

При цьому, листом від 17.05.2019 № 4421 Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у вказаному управління та одержує пенсію по 2 групі інвалідності (отримана під час виконання службових обов`язків) (т. 2, а. с. 9).

Судом також встановлено, що листами від 06.04.2015 та від 16.04.2015 ГУ ДФС України у Волинській області зверталося до головного лікаря Волинського обласного бюро МСЕ та голови обласної спеціалізованої кардіологічної МСЕК експертизи про надання довідки про ступінь втрати працездатності ОСОБА_1 для вирішення питання про виплату страхової суми відповідно до Порядку № 349 (т. 1, а. с. 232, т. 2, а. с. 11).

Суд звертає увагу, що дійсно у матеріалах справи наявна копія довідки до акту огляду МСЕК від 29.04.2014 серії АВ № 0261974, відповідно до якої ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, причина інвалідності - загальне захворювання, при цьому, огляд інваліда здійснювався вперше (т. 1, а. с. 16).

Проте, в подальшому, за результатами саме повторного огляду видано нову довідку до акта огляду МСЕК серії 12ААА № 148860 від 20.10.2015, якою позивачу ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, але з причини «захворювання, отримане під час виконання службових обов`язків (ДФС)» (т. 1, а. с. 10).

Відповідно до пункту 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі Положення № 1317) медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Пунктом 11 Положення № 1317 передбачено, що ступінь втрати професійної працездатності працівників (у відсотках), ушкодження здоров`я яких пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків, та потреба у медичній і соціальній допомозі визначаються на підставі направлення лікувально-профілактичного закладу, роботодавця або уповноваженого ним органу чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, суду чи прокуратури. Огляд потерпілого проводиться комісією за участю представника Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами та висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології або його відділення) про професійний характер захворювання.

Особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді. Причинами інвалідності є, зокрема: загальне захворювання; інвалідність з дитинства; нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я); професійне захворювання (пункт 26 Положення № 1317).

За приписами пунктів 22, 23 Положення № 1317 повторний огляд осіб з інвалідністю з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один - три роки. Повторний огляд осіб з інвалідністю, а також осіб, інвалідність яких встановлено без зазначення строку проведення повторного огляду, проводиться раніше зазначеного строку за заявою такого особи з інвалідністю, інших заінтересованих осіб у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності або за рішенням суду. Особам, що звертаються для встановлення інвалідності, група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду у разі наявності вроджених вад розумового чи фізичного розвитку, анатомічних дефектів, стійких необоротних морфологічних змін та розладу функцій органів і систем організму, неефективності реабілітаційних заходів, неможливості відновлення соціальної адаптації, несприятливого прогнозу відновлення працездатності з урахуванням реальних соціально-економічних обставин у місці проживання особи з інвалідністю, а також особам з інвалідністю, у яких строк переогляду настає після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.

З урахуванням наведеного, на думку суду, копія довідки до акту огляду МСЕК від 29.04.2014 серії АВ № 0261974, відповідно до якої ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, причина інвалідності - загальне захворювання (т. 1, а. с. 16) не має правового значення та не повинна братися до уваги, позаяк в подальшому було проведено повторний огляд позивача та видано нову довідку до акта огляду МСЕК серії 12ААА № 148860 від 20.10.2015, якою позивачу ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, але з причини «захворювання, отримане під час виконання службових обов`язків (ДФС)» (т. 1, а. с. 10).

Отже, наявними у справі доказами підтверджено, що інвалідність позивача настала саме з причини захворювання, отриманого під час виконання службових обов`язків, втрата працездатності позивача знаходиться у причино-наслідковому зв`язку з захворюванням, що сталося при виконанні службових обов`язків, що підтверджено висновком експертної комісії.

При цьому, необхідно погодитися із доводами позивача, що законодавством встановлено здійснення страхових виплат за рахунок бюджету та, враховуючи невиконання суб`єктом владних повноважень, яким є ДФС України, обов`язку проведення таких виплат, є неприпустимим порушення права позивача на отримання відповідної страхової суми при втраті працездатності в результаті захворювання (інвалідності), що настало внаслідок виконання службових обов`язків, з причин не реалізації встановленого порядку, а не укладення відповідачем як страховиком договору страхування, не позбавляє його обов`язку здійснити страхові виплати на користь позивача.

Суд звертає увагу, що позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача та стягнути з нього суму страхового відшкодування в розмірі 127927,80 грн.

Разом з тим, платіжним дорученням від 22.11.2016 № 69029630 ДФС України перерахувало позивачу ОСОБА_1 кошти в сумі 127927,80 грн. (т. 1, а. с. 261). Тобто, спір щодо виплати коштів між сторонами фактично відсутній.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі: щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Відтак, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач ДФС України перерахувало платіжним дорученням від 22.11.2016 № 69029630 позивачу ОСОБА_1 кошти в сумі 127927,80 грн., тобто, порушення були виправлені відповідачем як суб`єктом владних повноважень, і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання протиправною бездіяльності відповідача після такого виправлення, тому провадження у даній справі належить закрити на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України.

Керуючись статтями 205, 229, пунктом 8 частини першої статті 238, статтею 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області, Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів закрити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження, визначений статтею 295 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя В.М.Валюх

Повний текст ухвали складений 13 квітня 2020 року