Справа № 520/3236/2020
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

15 квітня 2020 р. справа № 520/3236/2020

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, площа Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком у 2019 році з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2014, 2015 та 2016 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком у розмірі з урахуванням середнього показника з 2016-2018 рік, з яких сплачені соціальні внески;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплати ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 10 (десяти) призначених пенсій при виході на пенсію як працівнику освіти.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.263 КАС України, якою унормовано що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ч.2 ст.263 КАС України, справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.1 та ч.2 ст.262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що позивачу 10.10.2007 року була призначена пенсія за вислугу років, як працівнику у галузі освіти, з 16.10.2007 року УПФУ припинено виплату пенсії на підставі ч.2 ст.7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з тим, що позивач продовжував працювати на посаді, що дає право на вислугу років. 25.03.2019 року позивачу виповнилось 60 років та 03.05.2019 року він звернувся з письмовою заявою до Чугуївського об`єднаного Управління пенсійного Фонду України Харківській області та надав пакет документів у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для нарахування пенсії за віком. На початку листопада місяця 2019 року позивач отримав відповідь, в якій було вказано розрахунок його пенсії та рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №14 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області №17 від 05.09.2019 року, яким позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком, а здійснено переведення пенсії за вислугу років на пенсію за віком. Позивач вважає вказані дії незаконними. Окрім цього, позивач зазначив, що із розрахунку пенсійного органу вбачається, що для обчислення пенсії взято середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки, з якої сплачені страхові внески, але позивач працював в 2017 і 2018 році, з яких також сплачено страхові внески. Позивач вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повинно виконати перерахунок його пенсії у відповідності з абзацом четвертим частини другої статті 40 із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016, 2017 та 2018 роки. Також позивач вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-1У).

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що згідно особистої заяви від 10.10.2007 року позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до протоколу від 19.10.2007 року № 300627. З 10.10.2007 року по 16.10.2007 року ОСОБА_1 перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова та отримував пенсію за вислугу років, відповідно до п.«е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 03.05.2019 року позивач звернувся до Чугуївського відділу обслуговування громадян Сервісний центр Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії за віком, однак з огляду на те, що у 2007 році позивачу була призначена пенсія за вислугу років, відповідач здійснив переведення позивача на інший вид пенсії - пенсію за віком. Представник відповідача зазначив, що пенсії, призначені до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» №2148-УІІ1 від 03.10.2017 р., з 1 жовтня перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки, на рівні 3764,40 гри. із застосуванням величини оцінки одною року страхового стажу в розмірі 1%, а з 01.03.2019 р. - 4404,35 гри. (3764,40 х 1,17 (прогнозований коефіцієнт збільшення, визначений згідно з п.4 проекту Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058), у зв`язку з наведеним відповідачем правомірно застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях України за 2014, 2015, та 2016 роки, в розмірі 4404,55 грн. Також представник відповідача вказав, що ОСОБА_1 первинно пенсію за вислугу років було призначено з 10.10.2007 року, а з 16.10.2007 року було призупинено, у зв`язку з працевлаштуванням. Отже, позивачу 10.10.2007 року було вже призначено пенсію. Таким чином, положення п. 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на ОСОБА_1 не розповсюджуються, оскільки головною умовою для отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення є саме неотримання (непризначення) до моменту звернення за пенсією за віком будь-якої іншої пенсії. З огляду на викладене, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить відмовити у їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що згідно особистої заяви від 10.10.2007 року позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до протоколу від 19.10.2007 року №300627.

З 10.10.2007 року по 16.10.2007 року ОСОБА_1 перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова та отримував пенсію за вислугу років, відповідно до п.«е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

24.10.2007 року позивачем було подано до органу Пенсійного фонду заяву, в якій позивач просив призупинити виплату пенсії у зв`язку з працевлаштуванням. На підставі вказаної заяви розпорядженням від 24.10.2007 року особовий рахунок позивача закрито, виплату пенсії припинено у зв`язку з працевлаштуванням, з 16.10.2007 року.

Судом встановлено, що 03.05.2019 року позивач звернувся до Чугуївського відділу обслуговування громадян Сервісний центр Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії за віком. При цьому, з копії вказаної заяви вбачається, що позивач повідомив, що раніше йому пенсія не призначалась.

Рішенням відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №14 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області №17 від 05.09.2019 року, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки йому з 10.10.2007 вже призначено пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". У вказаному рішенні зазначено, що виплата цієї пенсії ОСОБА_1 не здійснюється з 16.10.2007 у зв`язку з працевлаштуванням на роботу за посадою, яка дає право на пенсію за вислугу років, на якій він працює по теперішній час. Відповідно до статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, за різними законами, а також на щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії, призначається одна пенсія або щомісячне довічне грошове утримання за її вибором. Відповідно до частини третьої статті 45 Закону переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. З огляду на викладене, вирішено вважати за можливе здійснити переведення ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років на пенсію за віком з 03.05.2019 року.

Згідно копії розпорядження №300627 від 28.08.2019 року, позивача з 03.05.2019 року переведено на пенсію за віком.

Також судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що відповідачем при нарахуванні пенсії позивачу застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях України за 2014, 2015, та 2016 роки, в розмірі 4404,55 грн.

Окрім цього, відповідачем було відмовлено позивачу у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення у відповідності до положень п.7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись з вказаною позицією відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами частини другої статті 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп -заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск -сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Згідно з частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Таким чином, частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

Водночас, позивачу раніше було призначено пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-ІV позивач звернувся вперше 03.05.2019 року .

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість використання відповідачем механізму переведення з одного виду пенсії на інший, а саме: з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, а тому при обчислені пенсії необхідно було застосувати розмір середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком, як того вимагає частина 2 статті 40 Закону №1058-ІV.

Наведений правовий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2016 року у справі №133/476/15-а (№21-6331а15), яка підтримана Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №577/2576/17 та постановою Верховного Суду від 02.03.2020 року у справі №175/4084/16-а.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком у 2019 році з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2014, 2015 та 2016 роки та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком у розмірі з урахуванням середнього показника з 2016-2018 рік, з яких сплачені соціальні внески, є обгрнутованими та підлягають задоволенню.

Відносно позовної вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплати ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 10 (десяти) призначених пенсій при виході на пенсію як працівнику освіти, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

За змістом наведених норм законодавства суд приходить до висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з: 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах; 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Водночас, що умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Слід зазначити і про те, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.

Суд зазначає, що отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем, як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Поряд з цим, судом встановлено, що за заявою позивача йому з 10.10.2007 вже призначалася пенсія за вислугу років, виплата якої була припинена 16.10.2007 у зв`язку із працевлаштуванням за спеціальністю. Відповідно до інформації, наданої відповідачем до суду позивачу було нараховано та виплачено пенсію за період з 10.10.2007 року по 15.10.2007 року у розмірі 84,19 грн.

Тобто до призначення позивачу пенсії за віком він п`ять днів отримував пенсію за вислугу років, що позбавляє його права на отримання грошової допомоги на підставі пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону №1058-IV.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 22.02.2018 у справі №310/3774/17, від 27.11.2018 у справі № 328/1619/17(2-а/328/80/17), від 11.07.2019 у справі №350/294/16-а та від 02.03.2020 року у справі №175/4084/16-а.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність у позивача права на отримання грошової допомоги в розмірі 10 (десяти) призначених пенсій при виході на пенсію як працівнику освіти, та як наслідок відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в цій частині.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Окрім цього, позивач 07.04.2020 року звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5100,00 грн.

Представник відповідача заперечував проти стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу. В обґрунтування зазначив, що позивач звертався до відповідача самостійно, від свого імені та за своїм підписом, самостійно отримував всі копії матеріалів пенсійної справи. Представник відповідача вказав, що жодного запиту від адвоката Самойленко щодо матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 до управління не надходило. Отже, послуги, вказані у акті від 03.03.2020 року не мають жодних підтверджень.

За визначенням ч.1 ст.132 КАСУ, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В свою чергу, у відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КАСУ до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.134 КАСУ).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАСУ).

Відповідно до ч.3 ст.134 КАСУ для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАСУ). При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат позивачем надані суду договір про надання правової допомоги, ордер, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, угода про здійснення оплати послуг, акт про надання послуг з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом позивача. Згідно вказаних документів, гонорар адвоката позивача становить 5100,00 грн..

При цьому судом встановлено, що позивачем не надано жодного доказу щодо безпосередньої участі адвоката у даній справі. Зокрема, адміністративний позов підписано самостійно позивачем, все заяви до відповідача були також підписані виключно позивачем, за інформацією відповідача з матеріалами пенсійної справи також самостійно ознайомлювався позивач. З наведеного вбачається, що адвокат не здійснював представництво інтересів позивача в межах даної справи, доказів зворонього надані позивачем документи не містять.

Окрім цього, судом встановлено, що договір про надання правової допомоги між адвокатом та позивачем укладено 03.03.2020 року, ордер виписано також 03.03.2020 року, при цьому в акті про надання послуг зазначено, що послуги надавались з липня 2019 року по 03.03.2020 року, тобто до укладення договору. Вказане унеможливлює надання адвокатом Самойленко Л.В. послуг позивачу саме в межах даної справи.

Також суд зазначає, що надана позивачем угода №34 від 03.03.2020 року, в якій зазначено про оплату 5100,00 грн. не містить посилання за яким саме договором було визначено гонорар адвоката та не є платіжним документом, який може підтверджувати внесення позивачем оплати за послуги з надання правничої ддопомоги.

Таким чином, з наданих позивачем документів не вбачається факту того, що ним були понесені витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, та як наслідок відсутність підстав для задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5100,00 грн.

Згідно з положеннями ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору у сумі 420,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, площа Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком у 2019 році з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2014, 2015 та 2016 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, площа Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) пенсії за віком у розмірі з урахуванням середнього показника з 2016-2018 рік, з яких сплачені соціальні внески.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м.Харків, пл.Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., ).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням приписів п.3 Прикінцевих положень КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 15.04.2020 року.

Суддя Біленський О.О.