Справа № 200/2299/20-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2020-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2020 р. Справа№200/2299/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про зобов`язання вчинити дії щодо перерахунку та виплати пенсії -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі також ГУ ПФУ) відповідно до якого просив суд визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 03.01.2020 року № 5 про відмову у перерахунку пенсії позивачу; зобов`язати управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 01.01.2020 року з розрахунку 90 відсотків від місячного заробітку, зазначеного у довідки прокуратури Донецької області від 29.07.2019 року № 18-82-463 без обмеження максимального розміру пенсії; зобов`язати управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську Донецької області виплатити різницю у пенсії між нарахованою та виплаченою за період останніх 12 місяців.

В обґрунтування позову, позивач зазначає, що рішенням управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області № 139 від 09.08.2019 року йому відмовлено в перерахунку пенсії з посиланням на ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII зі змінами про те, що умови та порядок перерахунку пенсії визначаються Кабінетом Міністрів України. Отже, позивач вважає, що така відмова порушила його конституційні права.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без виклику сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву та всі докази на його підтвердження, які наявні у відповідача.

08.04.2020 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволені позову, мотивуючи тим, що управлінню Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області не зрозумілий механізм перерахунку пенсії позивачу, оскільки 27.12.2019 року, разом з заявою про перерахунок пенсії ОСОБА_1 також надав копії довідок про заробітну плату, які управлінням вже були розглянуті у 2019 році та прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії від 09.08.2019 року. Відповідач зазначив, що рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 року № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19) щодо ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII про умови та порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури встановлено, що частина 20 ст. 86 Закону не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, натомість застосуванню підлягає частина 20 ст. 86 Закону в первинній редакції: «20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок». Частина 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року визначає лише умови проведення перерахунку, а саме: підвищення заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Вказана норма, на думку відповідача, не встановлює механізм проведення такого перерахунку.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 квітня 2015 року знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України. Позивач відповідно до довідки № від 09 липня 2018 року є внутрішньо переміщеною особою з м. Донецька до м. Краматорськ Донецької області.

З серпня 1986 року до теперішнього часу позивач працює в органах прокуратури України. Наразі на посаді прокурора відділу прокуратури Донецької області.

ОСОБА_1 з лютого 2002 року призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру».

З 01 квітня 2015 року ОСОБА_1 знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України.

31 липня 2019 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівника прокуратури, надавши довідку про складові заробітної плати № 18-82-463 від 29.07.2019 року та довідку про складові заробітної плати за будь-які 24 місяці підряд перед зверненням за пенсією № 18-82-463 від 29.07.2019 року.

Рішенням управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області № 139 від 09.08.2019 року позивачу відмовлено в перерахунку пенсії.

27 грудня 2019 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області із заявою про перерахунок пенсії за нормами Закону України від 14.10.2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру».

Рішенням управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області № 5 від 03.01.2020 року позивачу знову відмовлено в перерахунку пенсії. Відмову мотивовано, що на даний момент не визначено механізму перерахунку пенсії працівникам прокуратури.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другої статті 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 6 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Тому суд зазначає, що умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих Верховною Радою України відповідно до конституційних норм визначено на законодавчому рівні статтею 50-1 Закону "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (далі Закон № 1789-ХІІ). Редакція зазначеної статті змінювалась.

Згідно з частиною першою статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ з 15 липня 2015 року частково втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ «Про прокуратуру» (далі закон № 1697-VІІ). У новому Законі № 1697-VІІ, який є чинним і на сьогодні, відсутні будь-які відомості про скасування норм щодо пенсійного забезпечення прокурорів. Законодавчі зміни до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VІІІ щодо поширення його дії на прийнятий пізніше Закон № 1697-VІІ також не вносилися.

У Рішенні Другого сенату Конституційного Суду України від 13.12.2019 у справі № 3-209/2018(2413/18, 2807/19) (чинне з 13.12.2019) зазначено: «… Конституційний Суд України вирішив: 1. Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. 2. Положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. 3. Установити такий порядок виконання цього Рішення: - частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення; - частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції: «20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки». 4. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено. …».

Згідно з ч. 13 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року за № 1697-VII пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року за № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», яка набрала законної сили 06.09.2017 року, було підвищено посадові оклади та надбавки за класний чин прокурорсько-слідчим працівникам.

За матеріалами справи розмір складових заробітної плати працюючого працівника на посаді заступника прокурора області у 2017 році збільшився у порівнянні з складовими заробітної плати за якими обчислено пенсію позивачу.

Про фактичну не можливість здійснення перерахунку пенсії відповідно до норм права за якими позивачу була призначена пенсія за вислугу років - відповідач не довів.

Таким чином, управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області на підставі наведених норм права повинно було перерахувати та виплатити позивачу пенсію за вислугу років, але цього безпідставно не зробило. Перерахування та виплата пенсії за вислугу років могла бути здійснена управлінням Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області відповідно до норм права за якими позивачу була призначена пенсія за вислугу років.

Варта уваги правова позиція Верховного Суду, який у постановах від 26 червня 2018 року у справах №№ 212/6157/16-а, 686/17309/17 підкреслив, що аналіз положень пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII дає підстави для висновку, що ним скасовано діючі станом на 01 червня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону № 1789-ХІІ, який частково втратив чинність з 15 липня 2015 року у зв`язку з набранням чинності Законом № 1697-VIІ, який є чинним і на сьогодні. Статтею 86 Закону № 1697-VIІ визначено і на теперішній час регулюється питання забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України. До ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» законодавцем вносились зміни, зокрема у ч. 9, 15 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 19 грудня 2017 року № 2249-VІІ, ч. 15 згідно із Законом України від 06 грудня 2016 року № 1771-VІІ, що додатково свідчить про чинність Закону України «Про прокуратуру».

Верховний Суд у пункті 23 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.02.2018 року у справі № 569/5531/16-а (провадження К/9901/15141/18) звертає увагу, що наведені зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ при призначені пенсії.

Також Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 06.07.2016 року в справі № 800/15163/16 зауважив, що «право на перерахунок пенсії надано позивачу з моменту призначення пенсії і на підставі діючого на той час законодавства, а тому не може бути обмежене чи скасоване при прийнятті нових законів чи інших нормативно-правових актів, оскільки це б суперечило ст. 22 Конституції України, яка є нормою прямої дії».

Адміністративний суд вирішуючи даний спір, керується правовими висновками Конституційного Суду України та визначає спосіб відновлення порушених прав позивача виходячи із принципу верховенства права закріпленому в Основному Законі Держави.

Крім того, суд враховує, що підпунктом «г» пункту 5 розділу «Гарантії, надані прокурорам для виконання їх функцій» Рекомендацій(2000) 19 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо ролі прокуратури в системі кримінального правосуддя, ухвалених Комітетом Міністрів Ради Європи на 724 засіданні заступників міністрів 6 жовтня 2000 року встановлено, що "держава повинна вжити заходів, щоб "необхідні умови для служби регулювалися законом, такі як заробітна платня, перебування на посаді і пенсія, беручи до уваги важливість роботи прокурорів, а також відповідний вік виходу на пенсію".

У цьому зв`язку суд визнає факт грубого порушення конституційного права позивача на соціальний захист, пенсійне забезпечення і перерахунок пенсії через прийняття Кабінетом Міністрів України неконституційної постанови від 11 грудня 2019 року № 1155 «Про умови оплати праці прокурорів».

Суд наголошує, що відповідно до вимог ч. ч. 1, 12, 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якою особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком. Вказані норми спеціального закону не передбачають для пенсіонера органів прокуратури обов`язку надавати органам пенсійного фонду лише довідку встановленої форми про заробітну плату для перерахунку пенсії.

Велика Палата Верховного Суду не погодилась з доводами відповідача в касаційній скарзі, що позивач не подав суду належний розрахунок позовних вимог, внаслідок чого суд самостійно розрахував суму, яку стягнув з відповідача, та в пункті 30 постанови від 03 липня 2019 року в справі № 676/1557/16-ц (провадження № 14-197 цс 19) зауважила, «що позивач розрахував розмір позовних вимог так, як вважав за можливе, виходячи з його досвіду та знань. Натомість суд, застосовуючи норми права, оцінює наданий йому позивачем розрахунок і перевіряє його правильність, зокрема, вчиняє арифметичні дії, спрямовані на встановлення суми, яку слід стягнути згідно з тими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Отже, зазначений довід відповідача є необґрунтованим».

Між тим, приписами частин 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Окрім того суд зазначає, що норми Законів України від 08.07.2011 № 3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», від 02.03.2015 року № 213-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», від 24.12.2015 року № 911-19 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими обмежено максимальний розмір пенсії, не можуть застосовуватися до позивача внаслідок положень частини другої розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VІ, пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України від 24.12.2015 № 911-19 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» відповідно до яких обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цими Законами.

Суд зважує, що в постанові від 03.10.2018 року у справі № 127/4267/17 (адміністративне провадження № К/9901/22177/18) Верховний Суд підкреслив, що «пунктом 2 Прикінцевих положень Закону № 911-VIII передбачено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується лише до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016 року, при цьому судами встановлено, що пенсія позивачу призначена ще у 2015 році».

Постановою Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 360/1428/17 (адміністративне провадження № К/9901/17860/18) передбачено, що дія положень Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо визначення максимального граничного розміру пенсії (обмеження) застосовуються до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року (п. 2 Прикінцевих положень цього Закону).

Отож, всі зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», які були внесені (прийняті) після призначення позивачу пенсії у лютому 2002 року, зокрема, щодо зменшення пенсії у відсотках, обмеження граничного розміру пенсії, умов та порядку перерахунку пенсії тощо не можуть бути застосовані при перерахунку пенсії, а виключно при призначенні пенсії працівникам прокуратури.

У постанові від 10 грудня 2013 року в справі № 21-348а/13 Верховний Суд України підкреслив, що «при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому дійшов такого правового висновку: внесені Законом № 3668-VІ зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Крім того, вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, колегія суддів виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод».

Конституційний Суд України, вирішуючи питання щодо конституційності спірних положень стосовно встановлення максимального розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів у відставці (третє речення частини п`ятої статті 138 Закону № 2453, стаття 2 Закону № 3668), у рішенні від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначив, що частина третя, речення перше, друге, третє частини п`ятої статті 138 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 8 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», стаття 2 Закону України № 3668-VI у частині поширення її дії на Закон України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів»; абзац другий пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI, зі змісту якого вбачається, що виплата суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої, третьої статті 42 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та без проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, - є неконституційними. Тобто визнано неконституційними, серед іншого, положення Закону № 3668-VI, якими довічне грошове утримання суддів у відставці обмежувалося 80% розміру від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а також обмежувався розмір пенсії або довічного грошового утримання суддів у відставці десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Згідно частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Відтак, при перерахунку пенсії позивачу має застосовуватись норма, яка визначає розмір пенсії у відсотках без обмеження її граничного розміру, що діяла на момент призначення пенсії. Оскільки пенсія позивачу була призначена у 2002 році, відповідач не вправі обмежувати пенсію позивача максимальним розміром.

У статті 22 Конституції України зазначено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Закріплений в Конституції України принцип неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів узгоджується з міжнародно-правовими актами, зокрема Міжнародним пактом про громадянські та політичні права (стаття 15), Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (стаття 7).

Рішенням № 7-р(ІІ)2019 від 13 грудня 2019 року Конституційний Суд України не змінював законодавчого регулювання умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури, яким пенсія призначена до 01.01.2015 року. Конституційний Суд лише підтвердив, що до даних спірних відносин мають застосовуватись положення статті 50-1 Закону №1789-ХІІ в редакції, чинній на час призначення пенсії. Цим рішенням врегулюваний порядок та умови перерахунку пенсії працівникам прокуратури, пенсія яким призначена після 01.01.2015 року, тобто набрання чинності Законом України від 28.12.2014 року № 76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України».

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Вирішуючи спір, суд враховує висновки Верховного Суду України, а саме пункт 19 Постанови Пленуму ВСУ від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», в яких роз`яснив, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Також суд підкреслює про порушене відносно позивача право власності і що право на перерахунок пенсії належить до категорії прав, які підлягають також захисту згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Стаття 1 Першого протоколу передбачає: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

У Конституційному поданні від 22.01.2016 року № 201-231/0/8-16 Верховний Суд України заначив, що «аналіз прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами - учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Пенсія як гарантована щомісячна грошова виплата та вид соціального забезпечення є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Стаття 1 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів № 11 та № 14 (04.11.1950 року), визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26.06.2014 Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

У рішенні в справі «Філозофенко проти України» (№ 72954/11) від 9 січня 2020 року Європейським судом з прав людини констатовано порушення ст. 1 до Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на мирне володіння майном) у зв`язку з відмовою органів державної влади виплатити заявниці підвищену пенсію, визначену законом.

При прийнятті рішення суд приймає до уваги міркування Вищого адміністративного суду України, викладені в справі № К/800/4195/17, що частиною вісімнадцятою статті 50-1 Закону № 1789 (в редакції, яка діяла на час призначення позивачу пенсії) передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

При цьому Вищий адміністративний суд України посилався на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 15.12.2015 року у справі № 161/18933/14-а.

Отже доводи управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, наведені у відзиві на позовну заяву, спростовуються встановленими судом обставинами, дослідженими судом доказами, та застосованими судом і наведеними в даному рішенні правовими нормами Основного Закону України, національного законодавства, міжнародними правовими актами та практикою Європейського суду з прав людини.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття). Право на ефективний судовий захист закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 2) та в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 13).

Суд також погоджується з позицією позивача, що обмежень максимального розміру пенсії на час її призначення позивачу встановлено нормами права не було.

Однак, оскільки відповідач з приводу цього заперечує, то суд вважає за необхідне вказати у резолютивній частині рішення про необхідність при перерахунку пенсії виходити із розрахунку 90% від заробітної плати, без обмеження її максимальним розміром.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при поданні адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 840,40 грн., що підтверджується квитанцією № 5 від 25.02.2020 року.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (місцезнаходження: 84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, 5, ) про зобов`язання вчинити дії щодо перерахунку та виплати пенсії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (місцезнаходження: 84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, 5, ) № 5 від 03.01.2020 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (місцезнаходження: 84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, 5, ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за вислугу років з 01.01.2020 року з розрахунку 90 відсотків від місячного заробітку, зазначеного у довідки прокуратури Донецької області від 29.07.2019 року № 18-82-463 без обмеження максимального розміру пенсії.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (місцезнаходження: 84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, 5, ) виплатити ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) різницю у пенсії між нарахованою та виплаченою за період 12 останніх місяців.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (місцезнаходження: 84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, 5, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Тарасенко