Справа № 473/1186/20
Суддя: Ротар М. М.
Дата ухвалення: 2020-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/1186/20
РІШЕННЯ
іменем України

"17" квітня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Ротар М.М.

при секретарі судового засідання Гаврилової І.С.

за участю представника позивача Балог О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенську Миколаївської області адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 Західного Регіонального Управління Державної Прикордонної Служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та особі без громадянства, які незаконно перебувають в Україні строком на шість місяців

встановив

15 квітня 2020 року до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом звернулася Військова частина НОМЕР_1 Західного Регіонального Управління Державної Прикордонної Служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про продовження строку затримання на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
Позовна заява обґрунтована тим, що 25.10.2019 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено рішення про затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України строком на шість місяців.
11.12.2019 року відповідач був поміщений до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Посилаючись на те, що шестимісячний строк затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні закінчується, однак наявні умови за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, а саме відсутність співпраці з боку відповідача щодо надання про себе правдивих установчих даних, що перешкоджає військовій частині одержати інформацію щодо країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи та організації примусового видворення за межі території України, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 15 квітня 2020 року було відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду.
Представник позивачавзяв участь в режимі відео конференції, позов підтримав та просив його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 відповідно до Акту про відмову від участі в судовому засіданні від 17.04.2020 року відмовився приймати участь в судовому засіданні в режимі відеконференції. Також відповідно до розписок, що є в матеріалах справи відповідач ОСОБА_1 відмовився в отриманні ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області про призначення справи до судового розгляду, судової повістки про виклик в судове засідання, а також адміністративного позову та доданих до нього матеріалів.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2019 року по справі №308/12236/19, яке набрало законної сили, вирішено затримати громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.
Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.
24 жовтня 2019 року Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління ДПС України листом №21/1271 звернулося директора Департаменту консульської служби МЗС України та просили доручити посольству України в Республіці Польща передати до посольства Народної Республіки Бангладеш в Республіці Польщі звернення Чопського прикордонного загону щодо ідентифікації та документування затриманих в адміністративному порядку іноземців, у яких відсутні документи, що посвідчують особу, та які назвалися громадянами Бангладеш, зокрема, ОСОБА_1 02.01.1991 року, документ, що посвідчує особу відсутній.
Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління ДПС України листом від 22 січня 2020 року №21/52 до директора Департаменту консульської служби МЗС України, у зв`язку з відсутністю відповіді на попередній запит щодо ідентифікації вказаних іноземців, в тому числі відповідача по даній справі, повторно просив сприяти у здійснені їх якнайшвидшої ідентифікації.
Отже, позивачем вживалися заходи з метою ідентифікації відповідача шляхом надсилання відповідних запитів, однак запитувана інформація не одержана та для її отримання необхідний додатковий час. Крім того, співпраця зі сторони відповідача під час процедури його ідентифікації відсутня. Наведене є визначеними ч. 13 ст. 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов`язки, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (надалі - Закон України №3773-VI).
Відповідно до ч.4 ст.30 Закону України № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2019 року встановлено обставини відсутності у відповідача документів, що посвідчують особу та підтверджують законність її перебування на території України. Крім того, встановлено, що на підставі ст. 26 Закону України № 3773-VI прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі території України, однак таке рішення він виконати не в змозі, оскільки на момент подачі позову про примусове видворення у нього відсутні документи, що надають право на перетин державного кордону.
Дане рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили.
Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Тобто, такий захід, як затримання може бути застосований до іноземця або особи без громадянства судом строком на шість місяців, однак, за наявності умов, що визначені у наведеній статті КАС України.

Крім того, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Відповідно до ч. 12 ст. 289 КАС України про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Частиною 13 статті 289 КАС України передбачено, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Із змісту наведених приписів слідує, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземця та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягають обставини щодо неможливості ідентифікації іноземця або особи без громадянства та неможливість забезпечення примусового видворення.
Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі - органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі - СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання регламентовано Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС України, Адміністрації Державної прикордонної служби, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150.

У відповідності до пункту 1 Розділу VІ «Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців» вказаної Інструкції №353/271/150 якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України, орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.
З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомо мості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.
У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.
Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.
З огляду на викладені норми, видворення іноземного громадянина, який не має жодних документів, за межі України обумовлює необхідність встановлення його особи, тобто чіткої ідентифікації компетентними органами країни походження.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач перебуває у Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України.
За відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва та консульської установи посольства Народної Республіки Бангладеш, позивач листом від 22.11.2019 року №21/1445 звернувся до директора Департаменту консульської служби МЗС України для сприяння щодо отримання документів, що посвідчуються особу відповідача з консульської установи, яка знаходиться у Республіки Польща.
Крім того, у зв`язку з відсутністю відповіді на попередній запит листом від 22.01.2020 року №21/52 повторно просив сприяти у здійснені якнайшвидшої ідентифікації особи відповідача.
Суд вважає, що дії позивача спрямовані на отримання документів з метою ідентифікації особи відповідача відповідали положенням чинного законодавства
Суд приходить до висновку, що відсутність співпраці з боку відповідач ОСОБА_1 під час процедури його ідентифікації, є визначеними ч. 13 ст. 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи.
Суд звертає увагу, що у підпункті «f» п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.
Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.
З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Законодавством чітко встановлено максимальний строк утримання іноземця в ПТПІ, який у даному випадку не порушено, що дає змогу міграційному органу виконати всі положення законодавства для виконання рішення суду про видворення іноземця за межі України.
З урахуванням вищенаведеного, з огляду на відсутність у відповідача документа, що дає право перебування на території України та відсутність документа, що посвідчує та дає змогу ідентифікувати його особу, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про продовження строку затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
.Керуючись ст.ст. 2, 4,7-9, 77, 241-246, 268-271, 289 КАС України, суд

ухвалив

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 Західного Регіонального Управління Державної Прикордонної Служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та особі без громадянства, які незаконно перебувають в Україні строком на шість місяців - задовольнити.

Продовжити строк затримання громадянину Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 поміщеному до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою забезпечення видворення за межі України строком на 6 (шість) місяців - до 22 жовтня 2020 року включно.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Допустити негайне виконання рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Ротар