Справа № 520/12215/19
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 квітня 2020 року

Київ

справа №520/12215/19

адміністративне провадження №К/9901/9182/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Соколова В.М.,

суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року у справі №520/12215/19 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи - ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Універсал Банк», Приватне акціонерне товариство «Українська пивна компанія», про визнання дій протиправними,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. щодо передачі на реалізацію об`єктів нерухомості, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває на примусовому виконанні зведене виконавче провадження №49176475 у якому боржником є ОСОБА_2 , а стягувачами - Акціонерне товариство «Універсал Банк» та ОСОБА_1 . Згідно виконавчого листа №2-2767/09 від 08 жовтня 2010 року, виданого на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2009 року, відповідачем сформовано та відправлено до Державного підприємства «Сетам» заявку на реалізацію арештованого майна - майновий комплекс, що належить ОСОБА_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на суму 8143300, 00 грн. Позивач стверджує, що державний виконавець вийшов за межі своїх повноважень та порушив вимоги діючого законодавства передаючи на реалізацію майно, яке не було вказане у резолютивній частині судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Дії державного виконавця з передачі на реалізацію зайвого майна, на думку позивача, порушують його права як стягувача у зведеному виконавчому провадженні, оскільки таке майно могло б бути джерелом погашення боргу ОСОБА_2 перед ним.

Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 16 січня 2020 року у задоволенні позову відмовив.

Суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог, оскільки ним не доведено обставин, які б свідчили про порушення його прав.

Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 25 лютого 2020 року скасував рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року та ухвалив нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнив.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що особливості реалізації предмета іпотеки за рішенням суду визначені статтею 39 Закону України «Про іпотеку», відповідно до положень частини першої якої визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються, серед іншого, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя. Натомість відповідачем всупереч зазначеної правової норми включено до заявки на реалізацію майно, яке не було вказано в резолютивній частині судового рішення, на підставі якого видано виконавчий лист.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням суду апеляційної інстанцій Міністерство юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби подало касаційну скаргу.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та стаття 13 КАС України.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Стаття 287 КАС України визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

З матеріалів касаційної скарги слідує, що предметом спору у даній справі є визнання протиправними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. щодо передачі на реалізацію об`єктів нерухомості.

За такого правового врегулювання оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

Аналіз ухвалених у цій справі судових рішень та встановлених обставин справи і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовної практики в такій категорії адміністративних справ.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

З огляду на вказане, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року у справі №520/12215/19 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи - ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Універсал Банк», Приватне акціонерне товариство «Українська пивна компанія», про визнання дій протиправними.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк ,

Судді Верховного Суду