Справа № 260/1556/19
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2020 року м. Ужгород№ 260/1556/19
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Закарпатській області, яким просить суд визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19 лютого 2019 року №Ф-3160-50У Головного управління ДФС у Закарпатській області про сплату ОСОБА_1 18276,72 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та просить стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань.

Позовна заява мотивована тим, що кінці 2019 року позивач дізнався, що ГУ ДФС у Закарпатській області направило до Ужгородського МВ ДВС для примусового виконання Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3160-50У, яка винесена 19.02.2019 р. Головним управлінням ДФС у Закарпатській області.

У вимозі зазначена сума заборгованості станом на 31.01.2019 р. зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 18276,72 грн.

Позивач вказав, що ні вимоги № Ф-3160-50У від 19.02.2019 р. про сплату заборгованості ні Постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, інших документів контролюючих органів про підстави нарахування ЄСВ та наявність заборгованості і обов`язку її сплати не отримував.

Вважає, що вимога про сплату боргу № Ф-3160-50У є протиправною та такою, що прийнята з порушенням норм діючого законодавства, оскільки позивач не відноситься до осіб, зобов`язаних самостійно нараховувати та сплачувати ЄСВ, звітність з цього збору до контролюючих органів про самостійне нарахування зобов`язань не подавав, перевірка позивача на предмет нарахування зобов`язання з ЄСВ не проводилися, відтак така вимога підлягає скасуванню.

Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає подану позовну заяву безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволення, оскільки на позивача, як на суб`єкта підприємницької діяльності Законом України покладено обов`язок сплачувати єдиний внесок у розмірі не нижче мінімального, і позивачем не забезпечено сплату єдиного внеску у встановлені строки, тому відповідачем правомірно та на підставі даних інформаційної системи фіскального органу сформовано вимогу про необхідність сплати позивачем боргу (недоїмки) №Ф-3160-50 від 19.02.2019.

Отже, контролюючому органу надано законодавством право нарахувати єдиний внесок в облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів без складання Акту перевірки, відтак вимога винесена правомірно та не підлягає скасуванню.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управління ДФС у Закарпатській області, як фізична особа-підприємець з 20.11.2014 року на загальній системі оподаткування та є платником єдиного соціального внеску відповідно, про що свідчать дані податкового обліку та реєстрів, що відображені у єдиній інформаційній системі контролюючого органу.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань позивач мав статус фізичної особи-підприємця з 19.11.2014 року по 23.09.2019 року, тобто в 2019 році був платником єдиного внеску у розумінні п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

19 лютого 2019 року відповідачем винесено відносно позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від № Ф-3160-50У у розмірі 18276,72 грн.

Частиною 2 ст.2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, платники єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску.

Частина 1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» містить вичерпний перелік осіб, які є платниками єдиного внеску, зокрема до нього включені роботодавці, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах; особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч.2 ст.9 вказаного вище Закону обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

При цьому згідно з ч.3 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п.10 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. № 449 (в редакції наказу від 04.05.2018 р. №469) (далі - Інструкція) обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів здійснюється на підставі Актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органу доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Пунктом 1 розділу VI Інструкції визначено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Також згідно п.1 розділу VII Інструкції за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції унормовано, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Пунктом 2 ч.1 ст.13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено право проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки.

Документальні та камеральні перевірки проводяться у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Згідно з п.3 розділу VI Інструкції органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Узагальнений аналіз нормативно - правового регулювання вказує на наступне. Платник ЄСВ самостійно обчислює розмір ЄСВ виходячи із бази оподаткування (доходу). При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Обов`язок платника визначити розмір ЄСВ не нижче суми мінімального страхового внеску встановлений також у разі не отримання платником доходу (прибутку).

Якщо платник подав відповідну звітність і не сплатив ЄСВ контролюючий орган надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу. Контролюючий орган має право провести перевірку правильності та повноти нарахування платником ЄСВ зобов`язань у звітності і у випадку виявлення порушень провести відповідні нарахування із застосуванням санкцій до платника.

У випадку неподання звітності платником ЄСВ, Законом не передбачено автоматичного нарахування контролюючим органом ЄСВ в розмірі не менше суми мінімального страхового внеску. Це зумовлено тим, що для нарахування ЄСВ на рівні суми мінімального страхового внеску необхідно встановити факт неотримання платником доходів (прибутку) протягом звітного періоду. Це може бути встановлено лише шляхом проведення перевірки так само як і встановлено факт отримання платником доходу з якого розмір зобов`язання з ЄСВ буде більшим ніж розмір мінімального страхового внеску.

Суд зазначає, що нарахування ЄСВ контролюючим органом можливе лише за наслідками проведеної перевірки, в іншому випадку таке нарахування є неправомірним, оскільки не ґрунтується на показниках первинних документів господарської діяльності, а є фактично припущенням відповідача про розмір зобов`язання платника.

Підпунктом 2 п. 1 розділу II Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року №422 інтегрована картка платника відкривається автоматично кожному платнику у разі:

- нарахування сум грошових зобов`язань і пені з податків, зборів та сум єдиного внеску, самостійно визначених платником (за фактом надходження податкових декларацій, розрахунків, уточнюючих розрахунків);

- нарахування сум грошових зобов`язань і пені з податків, зборів та сум єдиного внеску, визначених органом ДФС (акт перевірки, податкове повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, передбачених Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», рішення про застосування штрафних санкцій по єдиному внеску, вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску).

Вказаним Порядком визначено документальні підстави для відображення нарахувань у картці платника, якими є або звітність подана платником, або Акти перевірки, рішення та вимоги контролюючого органу.

У судовій практиці Європейського Суду з прав людини застосовується принцип "належного урядування", який передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб (рішення у справах: "Беєлер проти Італії" [ВП] (Веyeler v. Italy), заява №33202/96, п.120; "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey), заява №48939/99, п.128; "Megadat.com проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, п.72; "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п.51.

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia, п.74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincovd and Pine v. Czech Republic), п.58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява №32457/05, п.40.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Судом встановлено, що позивач звітів з ЄСВ не подавав у зв`язку з чим і не може мати невиконаних зобов`язань із сплати самостійно визначених сум, а оскільки контролюючим органом не було проведено перевірку позивача на предмет повноти та своєчасності визначення і сплати ЄСВ то за таких обставин сума боргу (недоїмки) з ЄСВ визначена у спірній вимозі не має правових підстав для її визначення (нарахування).

Суд не заперечує проти доводів відповідача, щодо обов`язку позивача сплачувати податок - єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2019 рік, однак в даному випадку контролюючим органом було порушено передбачену законодавством процедуру обчислення та нарахування сум грошових зобов`язань і пені з податків, зборів та сум єдиного внеску. Тому оскаржувану вимогу від 19 лютого 2019 року №Ф-3160-50У слід вважати протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

У відповідності до ч.1 ст.2 КАС України: завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.7 КАС України: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що рішення відповідача, як контролюючого органу, щодо нарахування позивачу єдиного внеску за ознакою незалежної професійної діяльності прийнято всупереч вимогам чинного законодавства, є протиправним, порушує майнові права та інтереси позивача, що є недопустимим.

На підставі наведеного оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку з вищевикладеним на користь позивача підлягає стягненню із бюджетних асигнувань відповідача судові витрат у розмірі 768,40 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст. 2, 7, 77, 78, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнити.

Скасувати вимогу Головного управління ДФС у Закарпатській області від 19.02.2019 р. №Ф-3160-50У.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 39393632) судові витрати у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк