Справа № 597/442/20
Суддя: Шевчук В. М.
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №597/442/20
Провадження №2-а/597/13/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2020 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області

в складі: судді Шевчук В.М.

за участі секретаря судового засідання Николайчук З.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики в порядку визначеному главою одинадцятою параграфом другим кодексу адміністративного судочинства України з повідомленням (викликом сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП №3 Заліщицького відділення поліції Чортківського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області Заганича Валентина Анатолійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення

в с т а н о в и в:

Позивач у позовній заяві просить скасувати постанову серії БАА №756494 від 05.03.2020 року поліцейського СРПП №3 Заліщицького відділення поліції Чортківського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області Заганича В.А. про накладення адміністративного стягнення у виді 425 гривень штрафу в дохід держави, покликаючись на те, що він не згідний з постановою про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122 КУпАП, та накладеним стягненням у виді 425 гривень штрафу в дохід держави із застосуванням ч.2 ст.36 КУпАП, оскільки 05.03.2020 року він, керуючи автомобілем марки ВАЗ модель 21070020, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався автодорогою М-19 поза населеним пунктом, близько 11 години був зупинений відповідачем і звинувачений у порушенні п.9.8 ПДР України, а саме: в тому, що не ввімкнув ближнього світла фар поза населеним пунктом. Позивач зазначає, що відповідачем не вірно кваліфіковано його дії та помилково притягнуто до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, в той час, як за порушення пункту 9.8 Правил дорожнього руху (не ввімкнення за межами населеного пункту в період часу з 01 жовтня до 01 травня денних ходових вогнів чи ближнього світла фар) настає відповідальність, передбачена ст.125 КУпАП. Тому позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Також, на думку позивача, відповідачем неправильно кваліфіковано за ч.2 ст.122 КУпАП його дії в частині неввімкнення аварійної світлової сигналізації (п.9.9 «б» ПДР України), так як в даному випадку також вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.125 КУпАП.

Тому позивач, з мотивів наведених вище, вважає оскаржувану постанову незаконною, просить даний позов задовольнити в повному обсязі, скасувати постанову та закрити провадження у справі.

У судове засідання позивач не з`явився, однак у своєму письмовому клопотанні від 20.03.2020 року просить справу розглядати у його відсутності з підстав запровадження на території України карантинних заходів.

Відповідно до положень ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Ухвалою суду 17.03.2020 року про відкриття провадження у справі відповідачу надано строк для подання відзиву на даний позов та роз`яснено наслідки його неподання без поважних причин.

Відповідач відзиву на даний позов у визначений судом строк не подав, про поважність причин неподання відзиву суд не повідомив, в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення на офіційному вебсайті суду оголошення про його виклик в судове засідання.

Суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, а, тому, справу слід розглянути без його участі і позов задоволити на підставі письмових пояснень позивача та наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом яв визнання позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю, виходячи з наступних підстав:

судом встановлено, що 05.03.2020 року відповідач виніс постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №756494, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 425 гривень із застосуванням ч.2 ст.36 КУпАП за те, що позивач 05.03.2020 року о 10 годині 58 хвилин на 433-му кілометрі автодороги М-19, керуючи автомобілем марки ВАЗ модель 21070020, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не ввімкнув ближнє світло фар поза населеним пунктом та під час зупинки працівником поліції не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.9.8 та п.9.9 «б» ПДР України та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.122 КУпАП.

Таким чином, між сторонами виник публічно-правовий спір з приводу оскарження вищезазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки спір між сторонами має ознаки публічного, то вирішення такого спору проводиться за правилами КАС України.

Відповідно до вимог ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Водночас суд зазначає, що порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюється нормами КУпАП.

Так, ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно зі ст.280 КУпАП - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності з вимогами ст.252 КУпАП - орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.251 КУпАП - доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів суд не має підстав для висновку, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності відповідачем в повному обсязі були дотримані вищенаведені вимоги закону і під час цього були вжиті всі заходи щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи.

До такого висновку суд дійшов з врахуванням наведених нижче обставин.

Так, згідно вимог ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, з цієї правової норми вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Згідно ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На обов`язковості застосування судами вказаної правової позиції неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема у постанові від 27.06.2019 року у справі №560/751/17, адміністративне провадження №К/9901/2047/18 колегія суддів Касаційного адміністративного суду зауважила, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Визначення доказів в справах про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований статтею 251 КУпАП. Обов`язок ж доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача відповідно до ч.2 ст.71 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року) , покладений на відповідача - суб`єкта владних повноважень. Помилковим є висновок про зобов`язання, виключно, скаржника надати докази відсутності порушення ним правил дорожнього руху, переклавши, тим самим, обов`язок доказування, регламентований ч.2 ст. 71 КАС України, з відповідача на позивача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність накладення ним адміністративного стягнення, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами фактів порушення позивачем вимог ПДР України, про що відповідачем зазначено в оскаржуваній постанові.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем, всупереч вимог ч.2 ст.77 КАС України, факти порушення позивачем ПДР України та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи суду не надано. За таких обставин факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122 КУпАП, є не доведеним.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів спростування позовних вимог позивача, позовні вимоги про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими, законними, тому суд дійшов до висновку про їх задоволення.

Згідно ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з цим постанова в справі про адміністративне правопорушення серії БАА №756494 від 05.03.2020 року відносно позивача є незаконною і вона підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат по справі, суд враховує те, що позивач не поніс судових витрат, оскільки звільнений від сплати судового збору при поданні даної заяви до суду, відповідач теж не поніс судових витрат по даній справі, тому їх слід компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Керуючись ст.ст.254, 258, 287, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст.77, 139, 143, 159, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського СРПП №3 Заліщицького відділення поліції Чортківського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області Заганича Валентина Анатолійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Постанову серії БАА №756494 від 05.03.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП скасувати і справу про адміністративне правопорушення закрити.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Заліщицький районний суд Тернопільської області протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення, але не менше строку дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повне рішення суду складено 15.04.2020 року.

Суддя

В. М. Шевчук