Справа № 320/6912/19
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2020-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2020 року № 320/6912/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом гр. ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася гр. ОСОБА_1 з позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, в якому просить:

- визнати незаконною відмову Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації № 2281/1/02-06.2-34 від 16.10.2019 у прийнятті документів на нарахування компенсації вартості квитків на проїзд за 2017 та 2018 роки;

- зобов`язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації прийняти у неї документи, провести нарахування та виплатити компенсацію за квитки на проїзд до місця відпочинку за 2017 та 2018 роки.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії та має право на стовідсоткову знижку вартості проїзду один раз на рік до будь-якого пункту України, однак відповідачем протиправно відмовлено у виплаті компенсації витрат на проїзд до місця лікування за 2017 та 2018 роки з підстави відсутності фінансування на надання компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян. Вказує, що відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для невиконання гарантій, взятих на себе державою по відношенню до визначеної категорії осіб.

Відповідачем відзиву на позовну заяву до суду не подано.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивачкою до суду подано заяву, в якій вона просить розглядати справу за її відсутності.

На підставі ст.ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що позивачка має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 1), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 25.06.1996.

Позивачка звернулася до відповідача із заявою від 19.09.2019 про компенсацію щодо відшкодування вартості проїзду як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Відповідач листом від 16.10.2019 № 2281/1/02-06.2-34 відмовив позивачці у зазначеній компенсації, посилаючись на те, що ст.. 91 Бюджетного кодексу України компенсаційні виплати за пільговий проїзд належать до компетенції органів місцевого самоврядування.

За інформацією Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації кошти для проведення виплати даної компенсації Бородянською селищною радою у 2016, 2017 та 2018 не виділялися.

Не погоджуючись з даною відмовою, позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися, суд зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

За приписами пункту 19 частини першої статті 20 Закону особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: безплатний проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом з правом першочергового придбання квитків.

У свою чергу, абзацами 1, 2 пункту 13 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 № 936 (у редакції до 26.10.2016) (далі - Постанова №936), було передбачено, що відшкодування громадянам один раз на рік вартості проїзду міжміським транспортом до будь-якого населеного пункту України та у зворотному напрямку (без врахування пересадок) здійснюється за рахунок відповідних субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетом та за місцем реєстрації громадян на підставі проїзних квитків, пред`явлених управлінню (відділу) праці та соціального захисту населення райдержадміністрації, виконкому міських, районних у містах рад. При цьому сума відшкодування вартості проїзду залізничним транспортом не повинна перевищувати вартості проїзду у плацкартному або купейному вагоні швидкого поїзду, а також у вагонах другого класу швидкісного поїзду.

Разом з тим постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 759 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 № 936 та від 14.05.2015 № 285» було внесено зміни до Постанови № 936, якими виключено абзаци 1 та 2 пункту 13, що встановлювали відшкодування громадянам один раз на рік вартості проїзду за рахунок відповідних субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на підставі проїзних квитків, поданих управлінню соціального захисту населення.

При цьому суд враховує, що гарантоване право осіб, постраждалих від наслідків Чорнобильської катастрофи, на компенсацію безплатного проїзду один раз на рік до будь-якого пункту України і назад в повному обсязі визначено пунктом 19 частини першої статті 20 Закону, а Закон України має вищу юридичну силу над постановою Кабінету Міністрів України, у зв`язку з чим громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесені до 1-ї категорії, гарантується відповідне право на відшкодування вартості проїзду.

Посилання відповідача на відсутність виділених з Державного бюджету України коштів, а також не затвердження відповідних місцевих програм, як на підстави невиконання покладеного на нього обов`язку щодо проведення компенсації вартості квитків за проїзд за 2017 та 2018 рік, суд вважає необґрунтованими, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх обов`язків, що узгоджується з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Кечко проти України», «Бурдов проти Росії»).

Така ж правова позиція і Конституційного Суду України у рішеннях від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Неодноразово Верховний Суд України у своїх рішеннях вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі №21-399во10, від 07.12.2012 у справі № 21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).

Отже, враховуючи, що чинним законодавством України гарантовано право осіб, постраждалих від наслідків Чорнобильської катастрофи, на компенсацію в повному обсязі, за рахунок державного бюджету, вартості проїзду міжміським транспортом до будь-якого населеного пункту України та у зворотному напрямку один раз на рік, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання відмови відповідача щодо компенсації позивачу вартості на проїзд за 2017 та 2018 роки протиправною та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію позивачу за квитки на проїзд у 2017 та 2018 роках згідно Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 77, 139, 205, 241-246, 251 КАС України, суд,

в с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 16.10.2019 № 2281/1/02-06.2-34 у прийнятті документів щодо нарахування компенсації вартості квитків на проїзд за 2017 та 2018 роки.

Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації нарахувати та виплатити гр. ОСОБА_1 компенсацію за квитки на проїзд до місця відпочинку за 2017 та 2018 роки.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лапій С.М.