Справа № 640/20977/18
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2020 року м. Київ № 640/20977/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянувши в спрощеному позовному провадженні справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області до Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови ВП №56264846,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі - позивач) з позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві від 23.11.2018 у виконавчому провадженні №56264846.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на протиправність постанови про накладення штрафу, оскільки листом від 15.07.2018 відповідача повідомлено про виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.12.2017.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2019 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву.

Відповідачем у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подано.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шабановим Віталієм Валерійовичем прийнято постанову від 23.11.2018 у виконавчому провадженні №56264846 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області за невиконання рішення суду та застосовані штрафні санкції в розмірі 5100 грн.

Вважаючи вказану постанову про накладення штрафу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ (далі по тексту - Закон № 1404-VІІІ) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 63 Закону №1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону №1404-VІІІ визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З викладених норм вбачається, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Шабановим Віталієм Валерійовичем прийнято постанову від 23.11.2018 у виконавчому провадженні №56264846 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області за невиконання рішення суду та застосовані штрафні санкції в розмірі 5100 грн. та встановлено строк для виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Оскаржуючи зазначену постанову державного виконавця, позивачем в позовній заяві вказано, що листом від 15.07.2018 відповідача повідомлено про виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.12.2017 у справі №369/12924/17, проте жодного доказу на підтвердження вказаних обставин суду не надано.

Проте, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем оскаржується постанова про накладення штрафу від 23.11.2018 у виконавчому провадженні №56264846 із виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області №369/12544/17 від 04.04.2018, стягувачем є ОСОБА_1 .

Разом із тим, на обгрунтування позовних вимог позивачем наведені докази та обставини, які стосуються іншого виконавчого провадження №56264952 із виконання виконавчого листа у справі №369/12924/17 стосовно ОСОБА_2 .

З урахуванням вищезазначеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог з огляду на те, що Головним управління Пенсійного фонду в Київській області не доведено обгрунтованість позовних вимог та не надано жодних доказів щодо протиправності постанови про накладення штрафу від 23.11.2018 у виконавчому провадженні №56264846.

Таким чином, суд приходить до висновку, оскаржувана постанова від 23.11.2018 у виконавчому провадженні №56264846 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області за невиконання рішення суду та застосовані штрафні санкції в розмірі 5100 грн. є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята в межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією та законами України, у відповідності до приписів частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час розгляду справи доводи позивача жодним чином не були підтверджені.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.