Справа № 440/73/20
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/73/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головка А.Б., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровської митниці ДФС України про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови.

В С Т А Н О В И В:

03 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпровської митниці ДФС України про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 23.12.2019 №UА110320/2019/000679/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110320/2019/01222.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що спірні рішення є протиправними, оскільки для митного оформлення товару - автомобіля марки MERCEDES-BENZ модель НОМЕР_1 були надані усі необхідні документи, що підтверджують заявлену декларантом митну вартість такого товару 7850,68 євро. За доводами позивача, вартість ввезеного автомобіля підтверджується договором купівлі - продажу, квитанцією та висновком автотоварознавчого дослідження, які відповідають вартості автомобіля, заявленій в декларації. Таким чином, позивачем було дотримано усіх вимог митного законодавства при митному оформленні ввезеного товару.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.01.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/73/20, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

17.02.2020 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому представник Дніпровської митниці Держмитслужби просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи що коригування митної вартості товару здійснено відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України у зв`язку з тим, що виявлено розбіжності у документах, що підтверджують митну вартість товару. Митну вартість товару, що імпортується, скориговано із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Митного кодексу України. Визначена митна вартість товару ґрунтується на інформації з МД № UA205090/2019/109697 від 20.09.2019 року щодо товару зі схожими характеристиками та становить 16550 євро. /а.с. 84-94/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання 17.03.2020 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в обґрунтування якого посилався на те, що у зв`язку із запровадженням карантину в Україні, а також з метою захисту свого здоров`я та здоров`я оточуючих, просить відкласти розгляд справи на іншу дату після карантину. За клопотанням учасників справи розгляд справи було відкладено на 07.04.2020 року.

У судове засідання 07.04.2020 року учасники справи повторно не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно із пунктом 2 частини 3 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

Враховуючи повторну неявку учасників справи, відсутність необхідності заслухати свідка та експерта, керуючись пунктом 2 частини 3 та частиною 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішив розглядати справу в порядку письмового провадження.

На підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

07.12.2019 позивач ОСОБА_1 придбав у нерезидента Garys Cars AB транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ модель E200, ідентифікаційний номер кузова ( НОМЕР_2 ): НОМЕР_3 вартістю 7 500 (сім тисяч п`ятсот) євро, що підтверджується договором купівлі - продажу від 05.12.2019 року /а.с. 23,24/.

В подальшому представником позивача, декларантом ПП «РОМАКС ТРЕЙД», для здійснення митного оформлення вказаного транспортного засобу 17.12.2019 подано до відокремленого підрозділу «МИТНИЙ ПОСТ «ПОЛТАВА» Дніпровської митниці Держмитслужби митну декларацію №UA110320/2019/221264 на ввезений транспортний засіб, згідно якої заявлено його митну вартість в розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) євро. Митну вартість транспортного засобу визначено за основним методом - за ціною договору - графа 42 митної декларації /а.с. 43-44/.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару до вказаної митної декларації декларант долучив: акт проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA205020/2019/100164 від 09.12.2019; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 25.10.2019; документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 17.12.2019 року; висновок про якісні характеристики товарів № 17/5343/2404 від 11.12.2019 року; висновок про вартісні характеристики товару № 2289 від 17.12.2019 року; договір купівлі - продажу від 05.12.2019 року; договір про надання послуг митного брокера від 09.12.2019 року; висновок про походження товару від 09.12.2019 року; довідка розшифровка VIN коду від 09.12.2019 року; платіжне доручення про сплату митних платежів від 17.12.2019 року; платіжне доручення про сплату митних платежів від 05.12.2019 року; сертифікат відповідності від 10.12.2019 року; паспортні документи позивача; митну декларацію №UA110320/2019/221264 від 17.12.2019.

У результаті контролю митної вартості товару митним органом встановлено, що подані до митного контролю документи, які підтверджують заявлену митну вартість, містять розбіжності, а саме: відповідно до відомостей МД від 27.08.2019 № UA110190/2019/508076 зазначені понесені декларантом витрати на транспортування товару у розмірі 100 євро, однак документально зазначена вартість доставки не підтверджена; наданий до митного контролю договір купівлі - продажу від 05.12.2019 року не містить установчих умов оплати та умов поставки товару; платіжні документи до митного контролю не надано; відповідно до договору купівлі - продажу та відомотей з МД автомобіль прямує з Німеччини, проте серед реєстраційних документів міститься литовський транзитний техпаспорт та відповідно до відміток в закордонному паспорті перевізника на час укладання договору купівлі продажу він знаходився на Україні, згідно самих відміток покупець 07.12.2019 року прилетів саме в Литву. /а.с. 22/.

Під час консультацій декларанта відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України було зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару; документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять вартість страхування; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; інформація біржових організацій про вартість товару або сировини /а.с. 22/.

Декларантом у відповідь додатково надано: квитанція про сплату вартості товару від 05.12.2019 року; висновок експерта за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження, підготовлений спеціалізованою експертною установою - Полтавським відділенням ХНДІСЕ №2289 від 17.12.2019; та визначено митну вартість товару в сумі 7850,68 євро /а.с. 25,26.41-58/.

23.12.2019 Дніпровською митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110320/2019/000679/1, в якому визначено вартість товару автомобіля марки MERCEDES-BENZ модель E200, ідентифікаційний номер кузова ( НОМЕР_2 ): НОМЕР_3 , тип кузову: седан, 2015 модельного року, 2015 року виготовлення, бувший у використанні, обладнаний двигуном внутрішнього згорання з іскровим запалюванням з робочим об`ємом циліндрів 1991 см.куб у сумі 16550 євро та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110320/2019/01222, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів за митною декларацією від 17.12.2019 №UA110320/2019/221264 з причин порушення декларантом вимог статей 52 Митного кодексу України в частині правильності визначення митної вартості товару /а.с. 15-18/.

Не погодившись із вищевказаними рішенням та карткою відмови, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порядок та методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлені розділом ІІІ Митного кодексу України і базуються на положеннях Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року.

Статтею 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року передбачено, що ніщо в цій Угоді не тлумачиться як таке, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданих для цілей митного оцінювання.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною першою статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Положеннями частини першої статті 52 Митного кодексу України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно з частиною першою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Положеннями частини третьої статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з частиною другою статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою обставиною, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №826/5868/16.

Частиною першою статті 57 Митного кодексу України визначено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Згідно з частиною другою статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина третя статті 57 Митного кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Суд зазначає, що наданим позивачем у ході здійснення митного контролю та проведення консультацій договором купівлі - продажу від 05.12.2019 року підтверджено митну вартість товару автомобіля марки марки MERCEDES-BENZ модель E200, ідентифікаційний номер кузова ( НОМЕР_2 ): НОМЕР_3 вартістю 7 500 (сім тисяч п`ятсот) євро /а.с. 23,24/.

Вказаний договір містить відомості про покупця та продавця транспортного засобу, предмет договору та інформацію про продаж транспортного засобу за ціною 7 500 (сім тисяч п`ятсот) євро.

Таким чином, вказаний документ не містить розбіжностей, у ньому відсутні ознаки підробки та він містить всі відомості щодо ціни, що була фактично сплачена за товар.

Зазначення продавцем в договорі купівлі - продажу датою його складення 05.12.2019 року згідно дати бронювання автомобіля та не зазначення дати підписання договору з боку покупця не свідчить, що цей документ є підробленим, або містить недостовірні дані.

Водночас відповідачем у даному випадку вартість товару, що імпортується, скориговано із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Митного кодексу України, зокрема визначено митну вартість товару на підставі інформації з МД № UA205090/2019/109697 від 20.09.2019 року в сумі 16550 євро.

Суд звертає увагу на те, що визначена відповідачем митна вартість товару, яка ґрунтується на інформації з МД № UA205090/2019/109697 від 20.09.2019, здійснена без безпосереднього технічного огляду (експертизи) щодо реального стану імпортованого транспортного засобу.

Під визначення митної вартості автомобіля слід враховувати, що договірна ціна на автомобіль формується не лише залежно від марки/моделі/року випуску/ типу двигуна/тощо, а й із врахуванням інших характеристик, які не обов`язково вказуються у митній декларації (пробіг/інтер`єр салону/додаткове обладнання/тощо).

Наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди товари зі схожими характеристиками були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 по справі №805/2713/16-а.

Таким чином, митним органом не доведено наявності у нього обґрунтованого сумніву у заниженні заявленої позивачем митної вартості при розмитненні товарів, а отже, і підстав коригування митної вартості товару за резервним методом.

Крім того, суд зауважує, що приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не навів жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, що є порушенням статті 55 Митного кодексу України.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження правомірності визначення митним органом вартості ввезеного позивачем автомобіля саме у розмірі 16550 євро.

Суд також враховує, що згідно висновку експерта за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження, підготовленого спеціалізованою експертною установою - Полтавським відділенням ХНДІСЕ №2289 від 17.12.2019, вартість автомобіля марки MERCEDES-BENZ модель E200, ідентифікаційний номер кузова ( НОМЕР_2 ): НОМЕР_3 станом на 09.12.2019 року складає С-1 = 202931,09 грн. (7710,06 євро по курсу НБУ на 09.12.2019 року).

Представником відповідача у заяві по суті справи не зазначено правових підстав щодо не врахування відповідачем вказаного висновку під час прийняття спірних рішень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 23.12.2019 № UA110320/2019/000679/1.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110320/2019/01222, суд зазначає наступне.

Положеннями частин першої та другої статті 256 Митного кодексу України визначено, що відмова у митному оформленні це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Відповідно до частин дев`ятої, десятої статті 264 Митного кодексу України орган доходів і зборів не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.

Відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.

Частиною дванадцятою цієї статті Кодексу передбачено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Таким чином, картка відмови у прийнятті митної декларації та у митному оформленні (випуску) товарів є документом, що формалізує негативне для декларанта рішення посадової особи органу доходів і зборів про завершення процедури декларування товарів, заявлених до митного оформлення на підставі конкретної митної декларації.

Стаття 24 Митного кодексу України гарантує кожній особі право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Судом встановлено, що картка відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110320/2019/01222, вмотивована прийняттям митним органом рішення про коригування митної вартості товарів від 23.12.2019 №UA110320/2019/000679/1, неправомірність якого підтверджено у ході розгляду цієї справи. За таких обставин, зазначена картка відмови також є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи те, що відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували доводи позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) до Дніпровської митниці Держмитслужби (вул. Княгині Ольги, 22, м. Дніпро, 49038; ) про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів від 23.12.2019 №UА110320/2019/000679/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110320/2019/01222.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.Б. Головко