Справа № 640/2104/19
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2020-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2020 року м. Київ № 640/2104/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1. Головного управління Національної поліції у місті Києві

2. Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ

України у місті Києві

про визнання дій протиправними, скасування актів та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі - відповідач-1, ГУ НП у місті Києві), Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві (далі - відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправними дії ліквідаційної комісії ГУМВС України у місті Києві стосовно скасування Акту розслідування нещасного випадку (в тому числі поранення), що стався 3 вересня 2008 о 13.00 годині від 17 вересня 2008 року за формою Н-5* та Акту № 2 про нещасний випадок (у тому числі поранення) від 22 вересня 2008 року за формою Н-1*;

- скасувати акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5* від 04.12.2018 та акт № 48 про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ* від 04.12.2018 ліквідаційної комісії ГУМВС України у місті Києві;

- стягнути з ліквідаційної комісії ГУ МВС України у місті Києві кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000,00 грн.;

- визнати протиправними дії ГУ НП у м. Києві стосовно відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги по втраті працездатності поліцейського у зв`язку із визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції у відповідності до вимог п. З ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», в порядку і розмірах, встановлених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4;

- зобов`язати ГУ НП у м. Києві нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу по втраті працездатності поліцейського у зв`язку із визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції у відповідності до вимог п. З ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», в порядку і розмірах, встановлених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4 на підставі Акту розслідування нещасного випадку (в тому числі поранення), що стався 3 вересня 2008 о 13.00 годині від 17 вересня 2008 року за формою Н-5* та Акту № 2 про нещасний випадок (у тому числі поранення) від 22 вересня 2008 року за формою Н-1* Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві;

- стягнути з ГУ НП у м. Києві кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.02.2019р. відкрито спрощене позовне провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з 24.03.2003 він проходив службу в органах внутрішніх справ, а саме у Солом`янському районному управлінні ГУ МВС України в м. Києві та в подальшому у Солом`янському управлінні поліції Головного управління поліції Національної поліції в м. Києві. 11.05.2018 відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» наказом ГУ НП у м. Києві № 460 позивача звільнено зі служби в поліції згідно з п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77.

Отримана позивачем травма пов`язана з виконанням службових обов`язків, що підтверджується Актом розслідування нещасного випадку (в тому числі поранення), що стався 3 вересня 2008 о 13.00 годині від 17 вересня 2008 року за формою Н-5* та Актом № 2 про нещасний випадок (у тому числі поранення) від 22 вересня 2008 року за формою Н-1*. За висновками комісії Солом`янського районного управління ГУ МВС України в м. Києві нещасний випадок стався з позивачем в період проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків. Центральною медико-соціальною експертною комісією позивачу було встановлено третю групу інвалідності з 11.06.2018 року, причиною інвалідності є травма пов`язана з виконанням службових обов`язків.

В липні 2018 року позивач звернувся до ГУ НП у м. Києві із заявою № С-1737 від 04.07.2018 та підтверджуючими документами для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у Порядку та на умовах виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ від 11 січня 2016 року № 4.

Проте, як зазначає позивач, відповідач у листі від 25.07.2018 відмовився призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, що є порушенням підпункту «в» пункту 3 частини першої статті 99 Закону України «Про Національну поліцію».

Крім того, як зазначає позивач, вже після його звільнення відповідачі неправомірно скасували акти розслідування нещасного випадку від 22.09.2008 за формою Н-1* та від 17.09.2008 за формою Н-5* Солом`янського РУ ГУМВС України в місті Києві, а також неправомірно прийняли інші акти за формами НТ* та Н-5* від 04.12.2018, за якими встановили, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив, зазначаючи, що оскільки рішенням ЦМСЕК від 21.01.2019 змінено причину інвалідності позивача, підстави для нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги по втраті працездатності поліцейського відсутні.

Відповідач-2 у відзиві проти позовних вимог також заперечив, вказавши, що в ході повторного розслідування нещасного випадку було встановлено відсутність обставин, визначених п.п. 3.9, 3.10 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, за яких нещасний випадок можна вважати таким, що трапився при виконанні службових обов`язків.

За результатами розслідування складено акт за формою НТ* про нещасний випадок невиробничого характеру від 04.12.2018 № 48, відповідно до якого визначено вважати нещасний випадок таким, що стався із позивачем в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та заперечення, пояснення третьої особи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до витягу з послужного списку ОСОБА_1 з 24.03.2003 проходив службу в органах внутрішніх справ, зокрема, з початку у Солом`янському районному управлінні ГУ МВС України в м. Києві, в подальшому у Солом`янському управлінні поліції Головного управління поліції Національної поліції в м. Києві.

Наказом ГУНП у м. Києві від 11.05.2018 № 460 о/с «Щодо особового складу» (а.с. 23) майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції згідно з п. 2 (через хворобу) ч. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 14.05.2018. Стаж служби в поліції на день звільнення складає 16 років 00 місяців 28 днів. Підстави для звільнення: рапорт ОСОБА_1 від 26.04.2018 та свідоцтво про хворобу від 15 грудня 2017 року № 261, видане військово-лікарською комісією Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву».

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 261 (а.с. 24) ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у 2008, 2009, 2011, 2012 та 2017 роках. Отримана ним травма пов`язана з виконанням службових обов`язків. Отримане захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції. Згідно з висновком ОСОБА_1 не придатний до служби в поліції. Висновком встановлено причинний зв`язок наявного захворювання з проходженням служби в органах внутрішніх справ та встановлення III групи інвалідності.

Як зазначив позивач в позовній заяві, зазначену травму, а саме: важку черепно-мозкову травму, струс (забій) головного мозку він отримав 3 вересня 2008 року приблизно о 13.00 годині біля будинку № 17/19 по вул. Виборзькій в місті Києві під час виконання службових обов`язків від невстановлених осіб кавказької національності. Стан здоров`я позивача відразу різко погіршився і він був госпіталізований до медичного закладу Головного управління МВС України в м. Києві, де пробув на лікуванні з 3 по 24 вересня 2008 року.

Судом встановлено, що за фактом отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень Солом`янським районним управлінням Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві були складені наступні акти:

- Акт розслідування нещасного випадку (в тому числі поранення), що стався 3 вересня 2008 о 13.00 годині від 17 вересня 2008 року за формою Н-5* (а.с. 25-27);

- Акт № 2 про нещасний випадок (у тому числі поранення) від 22 вересня 2008 року за формою Н-1* (а.с. 28-31).

За висновком комісії Солом`янського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві нещасний випадок стався з позивачем в період проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків.

Відповідно до довідки МСЕК № 0215871 від 11.06.2018 (а.с. 32) Центральною медико-соціальною експертною комісією було встановлено позивачу третю групу інвалідності з 11.06.2018 року. Причиною інвалідності є травма пов`язана з виконанням службових обов`язків. Встановлений МСЕК діагноз: віддалені наслідки ЧМТ, струсу головного мозку в 2008 році у вигляді післятравматичної енцеоролопатії з кістозно - гліозними змінами правої та лівої лобних долей, ознаками розладів лікворо - динаміки, розсіяною неврологічною симптоматикою. Висновок про умови праці: протипоказана важка фізична праця, психо - емоційне навантаження. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності інваліда: лікування та нагляд в невролога, травматолога.

04.07.2018 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою щодо проведення виплати одноразової грошової допомоги в зв`язку з отриманням травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, втратою 30% працездатності та встановленням третьої групи інвалідності.

Листом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 25.07.2018 № С-1737-оп/125/05/11-2018 (а.с. 33) позивачу відмовлено в задоволенні його заяви у зв`язку із виявленням суттєвих порушень вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах та підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 №1346 (далі - Порядок №1346) в оформленні актів нещасного випадку, що стався з Позивачем та запропоновано останньому звернутися із заявою до ліквідаційної комісії ГУМВС України в місті Києві для проведення дорозслідування зазначеного нещасного випадку.

За результатами розгляду заяви Позивача від 19.09.2018 № C-260-оп комісією з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності ГУНП у м. Києві копії матеріалів розслідування за даним нещасним випадком надіслано до Департаменту державного майна та ресурсів Міністерства внутрішніх справ України для прийняття рішення щодо відповідності висновку комісії з розслідування обставинам події та вимогам Порядку.

Відповідно до висновку Департаменту державного майна та ресурсів МВС України від 12.11.2018 (далі - Висновок) (а.с. 56), за результатами розгляду матеріалів розслідування нещасного випадку, що стався із Позивачем 03.09.2008 встановлено, що документів, які б давали підстави вважати зазначений нещасний випадок таким, що стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, недостатньо. У висновку зазначено, що відповідно до пункту 3.29 Порядку, акти за формою Н-1* від 22.09.2008 та Н- 5* від 17.09.2008 підлягають скасуванню.

Відповідно до акту розслідування нещасного випадку від 04.12.2018 (а.с. 58-59), що стався 03.09.2008 із позивачем, комісія ГУМВС України в м. Києві, розглянувши матеріали попереднього розслідування, керуючись п. 3.29 Порядку, на підставі висновку відділу державного нагляду за охороною праці Департаменту державного майна та ресурсів МВС України від 12.11.2018, постановила: скасувати акти формою Н-1* від 22.09.2008 та Н-5* від 17.09.2008 та вважати нещасний випадок таким, що стався з позивачем в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

За результатами розслідування складено акт за формою НТ* про нещасний випадок невиробничого характеру від 04.12.2018 № 48 (а.с. 60), відповідно до якого визначено вважати нещасний випадок таким, що стався з позивачем в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Постановою медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «Територіальне об`єднання МВС України по місту Києву» від 24.12.2018 №43/18 (а.с. 75) визначено, що травма, одержана під час проходження служби в результаті нещасного випадку, ні не пов`язана з виконанням службових обов`язків, та прийнято рішення відмінити постанову щодо причинного зв`язку травми в свідоцтві про хворобу від 15.12.2017 № 261.

Листом ГУНП у м. Києві від 11.01.2019 № 166/125/05/21-2019 (а.с. 76) директорові Державного закладу «Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України» надіслано матеріали розслідування нещасного випадку, що стався з Позивачем та постанову медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «Територіальне об`єднання МВС України по місту Києву» від 24.12.2018 №43/18 для перегляду причини інвалідності.

Відповідно до відповіді Державного закладу «Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України» від 06.02.2019 №58/08/72 (а.с. 77), рішенням ЦМСЕК від 21.01.2019 змінено причину інвалідності позивача з «травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків» на «травма, одержана під час проходження служби в результаті нещасного випадку, ні, не пов`язана з виконанням службових обов`язків». У зв`язку з цим видана відповідна довідка ЦМСЕК від 21.01.2019 серії АВ №0032102.

Позивач вважаючи дії відповідачів протиправними звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Закону України "Про охорону праці" передбачено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок.

За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця.

Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 року №1346, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.01.2003 року за №83/7404, затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України (надалі - Порядок №1346).

Цей Порядок розроблено з метою врегулювання питань, пов`язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України.

Дія цього Порядку поширюється на з`єднання та військові частини Національної гвардії України, органи і підрозділи внутрішніх справ, навчальні заклади системи МВС України (далі - підрозділи).

Пунктом 2.1 Порядку №1346 передбачено, що розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі (далі - нещасні випадки).

Згідно з пунктами 2.2, 2.4 Порядку №1346 за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ* (додаток 2).

Пунктами 3.1, 3.2, 3.5 Порядку №1346 передбачено, що про кожний нещасний випадок (у тому числі поранення) працівник, який його виявив, або сам потерпілий повинні негайно повідомити безпосереднього керівника робіт чи іншу посадову особу підрозділу і вжити заходів до надання необхідної допомоги.

Керівник (посадова особа), у свою чергу, зобов`язаний:

- терміново організувати надання медичної допомоги потерпілому, а в разі потреби доставити його до лікувально-профілактичного закладу;

- повідомити про те, що сталося, керівника підрозділу, службу охорони праці УМЗ, ВМЗ ГУМВС, УМВС. Якщо потерпілий є працівником іншого підрозділу, повідомити керівника цього підрозділу, у разі нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався внаслідок пожежі, - місцеві органи державної пожежної охорони, а при гострому професійному захворюванні (отруєнні) - відповідну санітарну епідеміологічну станцію (далі - СЕС) системи МВС України;

- зберегти до прибуття комісії з розслідування обстановку в тому стані, у якому вона була на момент події (якщо це не загрожує життю і здоров`ю інших працівників), а також ужити заходів до недопущення подібних випадків.

Керівник підрозділу, одержавши повідомлення про нещасний випадок (у тому числі поранення), крім випадків зі смертельним наслідком та групових випадків травматизму, наказом або розпорядженням організовує його розслідування комісією не менше ніж три особи, до складу якої включаються: керівник (спеціаліст) служби охорони праці підрозділу (голова комісії), керівник (безпосередній або прямий начальник) структурного підрозділу, де працює потерпілий, інші посадові особи, а в разі гострих професійних захворювань (отруєнь) - також спеціаліст СЕС.

До складу комісії не може входити керівник, що безпосередньо керував проведенням робіт, при виконанні яких стався нещасний випадок (у тому числі поранення).

У підрозділах, де немає спеціалістів з охорони праці, головою комісії з розслідування призначається посадова особа, на яку наказом керівника покладені функції з питань охорони праці в порядку сумісництва.

Згідно з пунктом 3.8 Порядку №1346 комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов`язана протягом трьох діб після утворення комісії:

- обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо;

- визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці;

- з`ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам;

- визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов`язків (не пов`язаний з виконанням службових обов`язків);

- скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (додаток 4) у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п`яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію.

У разі необхідності встановлений термін розслідування може бути продовжений керівником, який призначив комісію.

Відповідно до пунктів 3.9, 3.10 комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він трапився в період проходження служби під час: припинення або запобігання злочинам або правопорушенням; вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод; охорони і забезпечення громадського порядку; несення постової чи патрульної служби; виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили; забезпечення безпеки дорожнього руху; участі в ліквідації наслідків аварії, пожежі, катастрофи, стихійного лиха та інших надзвичайних подій; виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов`язків за режимом роботи підрозділу, у тому числі у відрядженні; перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - робота) з моменту прибуття потерпілого в підрозділ до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього розпорядку підрозділу, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або, за дорученням керівника, у неробочий час; підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь праці, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення; проїзду на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підрозділу, або іншому транспортному засобі відповідно до укладеного договору; проведення навчання, тренувань, обов`язкових фізичних занять у встановлений час, участі в спортивних змаганнях, професійних та кваліфікаційних конкурсах; використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за письмовим дорученням керівника підрозділу; провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий; прямування працівника до об`єкта (між об`єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами; прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням про відрядження.

Комісія з розслідування також визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він стався в період проходження служби внаслідок: безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов`язків, з метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо); спроби самогубства працівника під впливом психофізіологічних, небезпечних та шкідливих факторів, пов`язаних з виконанням службових обов`язків; травмування внаслідок нестатутних відносин (у разі відсутності вини потерпілого); раптового погіршення стану здоров`я працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків у разі відсутності умов, зазначених у третьому, четвертому та шостому абзацах пункту 3.11 цього розділу, що визнається пов`язаним з виконанням службових обов`язків за умови, що погіршення стану здоров`я працівника сталося внаслідок впливу небезпечних чи шкідливих виробничих факторів, що підтверджено медичним висновком, або якщо потерпілий не проходив медичного огляду, передбаченого законодавством, а робота, що виконувалася, протипоказана потерпілому відповідно до медичного висновку про стан його здоров`я. Медичний висновок щодо зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього небезпечних чи шкідливих виробничих факторів або щодо протипоказання за станом здоров`я працівника виконувати зазначену роботу видається лікувально-профілактичним закладом за місцем лікування потерпілого на запит керівника підрозділу чи голови комісії з розслідування; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Згідно з пунктом 3.11 Порядку №1346 комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків", якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався: за обставин, які не підпадають під дію пунктів 3.9, 3.10 цього розділу і не пов`язані з виконанням службових обов`язків; унаслідок дій, учинених у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, а також унаслідок дії алкоголю, наркотичних або інших отруйних речовин (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо) за наявності медичного висновку, якщо це не викликано застосуванням цих речовин із службовою метою або порушення вимог безпеки щодо їх зберігання і транспортування або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, був відсторонений від служби (роботи) згідно з установленим порядком; під час скоєння злочинів або інших правопорушень, якщо ці дії підтверджені рішенням суду; у разі природної смерті або самогубства, за винятком випадків, зазначених у пункті 3.10 цього розділу, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та органів досудового розслідування; унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.

Пунктами 3.12, 3.14 Порядку №1346 передбачено, що до першого примірника акта розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (далі - акт розслідування нещасного випадку) долучаються: акт за формою Н-1* (НТ*), пояснення свідків, потерпілого, витяги з нормативних документів, схеми, фотографії та інші документи, що характеризують місце події (робоче місце), стан технічних засобів (транспорту, устаткування, апаратури тощо), діагноз травми, медичний висновок щодо втрати здоров`я потерпілим у результаті нещасного випадку (у тому числі поранення), а в разі необхідності - також висновок щодо наявності в його організмі алкоголю, отруйних чи наркотичних речовин.

Керівник підрозділу повинен розглянути і затвердити акти за формою Н-1* (НТ*) протягом доби після закінчення розслідування, а щодо випадків, які сталися за межами підрозділу, - протягом доби після одержання необхідних матеріалів.

Відповідно до пункту 3.15 Порядку №1346 затверджені акти Н-1* (НТ*) разом з актом розслідування нещасного випадку Н-5* не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування видаються потерпілому або його довіреній особі, а також надсилаються:

- керівникові (спеціалістові) служби охорони праці підрозділу разом з першими примірниками актів розслідування нещасного випадку (поранення) за формами Н-5*, Н-1* (НТ*) та всіма іншими матеріалами розслідування;

- керівнику відповідної служби державного нагляду за охороною праці МВС, ГУМВС, УМВС разом з примірниками актів розслідування нещасного випадку (поранення) за формами Н-5*, Н-1* (НТ*) і копіями всіх матеріалів розслідування;

- органу, до сфери управління якого належить підрозділ, акти розслідування нещасного випадку (поранення) за формами Н-5*, Н-1* (НТ*);

- до особової справи потерпілого акт Н-1* (НТ*).

На вимогу потерпілого керівник зобов`язаний ознайомити потерпілого або особу, яка представляє його інтереси, з матеріалами розслідування нещасного випадку.

Згідно з пунктами 3.19, 3.20 Порядку №1346 нещасний випадок (у тому числі поранення), про який безпосереднього керівника потерпілого чи керівника підрозділу своєчасно не повідомили, або якщо втрата працездатності від нещасного випадку настала не одразу, незалежно від терміну, коли він стався, розслідується згідно з цим Порядком протягом місяця після одержання заяви потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси. Питання про складання акта за формою Н-1* (НТ*) вирішується комісією з розслідування, а в разі незгоди потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси, з рішенням комісії - в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Нещасний випадок (у тому числі поранення), що стався в підрозділі з працівником іншого підрозділу під час виконання ним завдання свого керівника, розслідується підрозділом, де стався нещасний випадок, і про нього складається акт за формою Н-1* (НТ*) комісією з розслідування за участю представників підрозділу, працівником якого є потерпілий. Такий нещасний випадок береться на облік підрозділом, працівником якого є потерпілий. Підрозділ, де стався нещасний випадок (у тому числі поранення), зберігає в себе один примірник затвердженого акта за формою Н-1* (НТ*).

Відповідно до пункту 3.29 Порядку №1346 контроль за своєчасним і об`єктивним розслідуванням нещасних випадків (у тому числі поранень), їх документальним оформленням та обліком, виконанням заходів щодо усунення їх причин здійснюють служби державного нагляду за охороною праці системи МВС України відповідно до їх компетенції та повноважень.

Ці служби мають право вимагати від керівника складання актів розслідування нещасних випадків Н-5* та актів Н-1* (НТ*), їх скасування та перегляд, якщо встановлено, що допущено порушення вимог цього Порядку чи інших нормативно-правових актів про охорону праці, або висновок комісії з розслідування нещасного випадку не відповідає обставинам події.

Посадова особа служби державного нагляду за охороною праці має право у разі необхідності (надходження скарги, незгода з висновками розслідування обставин та причин нещасного випадку, поранення або його приховування від розслідування тощо) вимагати проведення розслідування нещасного випадку і видавати обов`язкові для виконання керівником приписи за встановленою формою Н-9* (додаток 7) щодо необхідності складання акта за формою Н-1* та взяття нещасного випадку (у тому числі поранення) на облік.

Зі змісту Порядку вбачається, що наведена норма є єдиною, що унормовує питання перегляду актів розслідування нещасних випадків.

Порядок не передбачає підстав для такого перегляду, окрім встановлених порушень законодавства при проведенні розслідування.

Згідно з пунктом 3.30 Порядку №1346 у разі незгоди керівника з рішенням посадової особи служби державного нагляду за охороною праці питання вирішується керівником служби охорони праці УМЗ, ВМЗ ГУМВС, УМВС чи керівництвом відділу державного нагляду за охороною праці Департаменту матеріального забезпечення МВС або в порядку, передбаченому чинним законодавством.

З аналізу зазначених норм суд дійшов висновку, що у випадку встановлення допущення порушення вимог Порядку №1346 чи інших нормативно-правових актів про охорону праці, або невідповідності висновку комісії з розслідування нещасного випадку обставинам події, служба державного нагляду за охороною праці системи МВС України має право вимагати від керівника складання актів розслідування нещасних випадків Н-5* та актів Н-1* (НТ*), їх скасування та перегляду. При цьому, служба державного нагляду за охороною праці системи МВС України не має повноважень щодо скасування вже складених актів, а може лише вимагати від керівника їх скасування.

Разом з тим посадова особа служби державного нагляду за охороною праці має право вимагати проведення розслідування нещасного випадку і видавати обов`язкові для виконання керівником приписи за встановленою формою Н-9* щодо необхідності складання акта за формою Н-1* та взяття нещасного випадку (у тому числі поранення) на облік у разі необхідності (надходження скарги, незгода з висновками розслідування обставин та причин нещасного випадку, поранення або його приховування від розслідування тощо).

При цьому, затверджена форма припису передбачає зазначення в ньому порушення законодавства про охорону праці, що призвели до нещасного випадку.

Так, додатком № 7 до Порядку №1346 визначено зразок Припису за встановленою формою Н-9*, який складається посадовою особою на підставі вивчення і перевірки матеріалів щодо нещасного випадку (поранення). У вказаному Приписі вказується:

- нещасний випадок (поранення);

- стислий опис місця події із зазначенням небезпечних та шкідливих виробничих факторі;

- обставини, за яких стався нещасний випадок, послідовність події, дій потерпілого та інших осіб, причетних до нещасного випадку;

- причини нещасного випадку;

- порушення законодавства про охорону праці, що призвели до нещасного випадку, зазначаються законодавчі та інші нормативно-правові акти про охорону праці, вимоги яких порушені, їх конкретні статті, пункти;

- посадові особи і працівники, у тому числі потерпілий, або стороння особа, які допустили порушення законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці, унаслідок дій чи бездіяльності яких стався нещасний випадок.

Водночас, матеріали справи не містять, а відповідачем не подано припису, складеного за формою Н-9*, за результатами вивчення і перевірки матеріалів щодо нещасного випадку розслідування нещасного випадку, що стався 3 вересня 2008 року з ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для скасування ліквідаційною комісією ГУМВС України у місті Києві Акту розслідування нещасного випадку за формою Н-5* від 17 вересня 2008 року та Акту № 2 про нещасний випадок за формою Н-1* від 22 вересня 2008 року став Висновок начальнику відділу державного нагляду за охороною праці ДДМР МВС України від 12.11.2018 (а.с. 56). Згідно вказаного висновку за результатами розгляду матеріалів розслідування нещасного випадку, що стався із позивачем 03.09.2008р., було встановлено, що документів, які б давали підстави вважати зазначений нещасний випадок таким, що стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, недостатньо. На підставі викладеного, у Висновку зазначено, що відповідно до пункту 3.29 Порядку, акти за формою Н-1* від 22.09.2008 та Н- 5* від 17.09.2008 підлягають скасуванню.

Проте, на переконання суду, вказаний висновок не є Приписом, форма, зміст та підстави якого передбачені Додатком № 7 до Порядку №1346, що суперечить пункту 3.29 Порядку №1346.

Окрім того, на порушення Порядку №1346, у висновку не зазначені порушення законодавства про охорону праці, що призвели до нещасного випадку, не зазначені законодавчі та інші нормативно-правові акти про охорону праці, вимоги яких порушені, посадові особи і працівники, у тому числі потерпілий, або стороння особа, які допустили порушення законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці, унаслідок дій чи бездіяльності яких стався нещасний випадок, тощо.

Отже, за відсутності відповідного Припису комісія ГУМВС України в м. Києві безпідставно провела повторне розслідування нещасного випадку від 04.12.2018 (а.с. 58-59), що стався 03.09.2008 із позивачем, скасувала акти формою Н-1* від 22.09.2008 та Н-5* від 17.09.2008. та склала за результатами розслідування акт за формою НТ* про нещасний випадок невиробничого характеру від 04.12.2018 № 48 (а.с. 60), відповідно до якого визначено вважати нещасний випадок таким, що стався з позивачем в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Також судом установлено, що комісією УМВС України у м. Києві при новому розслідуванні не було організовано належне розслідування нещасного випадку згідно з п.3.8 Поярку №1346, зокрема, не обстежувалося місце події, не опитувалися свідки та особи, причетні до події, зокрема позивач, не збиралися будь-які докази. Натомість комісія приймала рішення на підставі раніше зібраних матеріалів службових розслідувань та розслідувань нещасного випадку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та підлягає застосуванню національними судами при розгляді справ.

Згідно з приписами п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії», заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини», заява №48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», заява №21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі», заява №10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення ЄСПЛ «Тошкуце та інші проти Румунії», заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності.

Державні органи, що не впроваджують або не дотримуються власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» п.71).

Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, що дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Конституційний Суд України у рішеннях наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми й забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 11.10.2011 № 10-рп/2011, від 08.06.2016 № 3-рп/2016).

Наприклад, Європейський суд справедливості у рішенні у справі «Yvonne Van Duyn v Homme Office» від 04.12.1974, № 41/74 зазначив, що принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою. Дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, що розуміється в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

З огляду на вказані правові позиції Європейського суду з прав людини, створення непослідовної процедури встановлення обставин нещасного випадку, що дало змогу переглянути правовий статус позивача після його встановлення, є свідченням непропорційного втручання у права позивача та покладення на нього відповідальності за дії державних органів, що є неприпустимим.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що дії ліквідаційної комісії ГУМВС України у м. Києві стосовно повторного розслідування та скасування Акту розслідування нещасного випадку від 17 вересня 2008 року за формою Н-5* та Акту № 2 про нещасний випадок від 22 вересня 2008 року за формою Н-1*, а також складання акту розслідування нещасного випадку за формою Н-5* від 04.12.2018 та акту № 48 про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ* від 04.12.2018 є незаконними, оскільки не відповідають вимогам Порядку №1346.

Отже їх слід визнати протиправними та скасувати їх, як індивідуальні акти, що порушують права позивача.

При вирішенні цієї вимоги суд також враховує позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі №1640/3010/18, який вказав, що спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й оскарження акту про нещасний випадок під час проходження публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Що стосується позовних вимог в частині визнати протиправними дії ГУ НП у м. Києві стосовно відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язання ГУ НП у м. Києві нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу по втраті працездатності поліцейського у зв`язку із визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення, то на думку суду вказані вимоги є передчасними, оскільки відсутнє рішення ГУ НП у м. Києві про відмову у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги на підставі актів формою Н-1* від 22.09.2008 та Н-5* від 17.09.2008.

Отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Водночас, що стосується позовних вимог про стягнення з ліквідаційної комісії ГУ МВС України у місті Києві коштів на відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000,00 грн. та з ГУ НП у м. Києві коштів на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн., суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму ВС України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3 постанови).

Проте, позивачем не зазначено, в чому саме виразились його моральні страждання, не доведено причинного зв`язку між стражданнями позивача та діями відповідачів, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, не надано відповідних доказів.

Вирішуючи питання щодо стягнення компенсації за завдану моральну шкоду суд вважає, що мова йде про справедливе та розумне відшкодування, а не про покарання відповідачів за його неправомірні дії, що не відповідає принципам та завданням Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки під час розгляду справи позивачем не представлено належних доказів заподіяння йому неправомірними та винними діями відповідачів шкоди, що є необхідною умовою відшкодування моральної шкоди, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Оскільки позивачем за подання даного позову сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн., а судом задовольняється дві з шести вимог стосовно Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві, з відповідача-1 підлягає стягненню на користь позивача 256,13 грн.

Також позивачем заявлено клопотання про відшкодування йому витрат на правничу допомогу у сумі 34 565,50 грн., в підтвердження чого подано Договір про надання правової допомоги № 1-20/01.19 від 18.01.2019р., Акт прийому-передачі наданих послуг № 11 на суму 10 565,50 грн., квитанцію № 0.0..1 від 4.05.2019р. про сплату 10 565,50 грн.

Згідно з ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В позовні заяві позивач просить стягнути з відповідача 34 565,50 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Представником відповідача-1 та відповідача-2 клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не подавались.

Представництво інтересів позивача в суді здійснював адвокат Хайнак Т.Л. відповідно до договору про надання правової допомоги № 1-20/01.19 від 18.01.2019р. та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4947/10 від 19.07.2012р.

Проте, оскільки виконання робіт та їх оплата підтверджується лише в сумі 10 565,50 грн., з відповідача-1 на користь позивача слід стягнути 3 521,83 грн. понесених судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді, пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві стосовно скасування Акту розслідування нещасного випадку (в тому числі поранення), що стався з ОСОБА_1 03 вересня 2008 року о 13.00 годині від 17 вересня 2008 року за формою Н-5* та Акту № 2 про нещасний випадок (у тому числі поранення) від 22 вересня 2008 року за формою Н-1*.

3. Скасувати акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5* від 04.12.2018 та акт № 48 про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ* від 04.12.2018 Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві стосовно ОСОБА_1 .

4. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15, ) судові витрати за сплату судового збору в розмірі 256 (двісті п`ятдесят шість) гривень 13 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 3 521 (три тисячі п`ятсот двадцять одна) гривня 83 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій