Справа № 640/22434/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

15 квітня 2020 року м. Київ № 640/22434/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1

до Державної фіскальної служби України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії , -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з позовом до Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ДПС України щодо скасування наказу Голови ДПА України від 03 березня 2008 року №473-о;

- визнати протиправним та скасувати наказ ДПА України від 03 березня 2008 року №473-о;

- поновити позивача на службі в Головному управління ДПС у Харківській області з 04 березня 2008 року;

- стягнути з Головного управління ДПС в Харківській області на користь позивача суму середнього заробітку на час вимушеного прогулу з 04 березня 2008 року по день ухвалення рішення суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року позовну заяву було повернуто позивачу.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.11.2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

18 березня 2020 року до канцелярії суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 , відповідно до якої зміст позовних вимог по суті спору не змінився, було зазначено клопотання про поновлення процесуального строку розгляду справи у зв`язку з поважністю причин пропуску.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2020 позовну заяву залишено без руху з причин неповажності зазначених позивачем підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом та надано позивачеві час для усунення недоліків шляхом зазначення інших обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення до суду.

14.04.2020 через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва від представника позивача на виконання вимог ухвали суду від 23.03.2020 надійшла заява на усунення недоліків позовної заяви, а саме - заява про поновлення строку звернення до суду для розгляду позовної заяви.

У вказаній заяві позивач зазначив, що ним була подана уточнена позовна заява та клопотання про поновлення строків звернення до суду, наведено перелік документів, доданих до вказаних заяв та зазначено, що таким чином, позивачем була виконана норма дії ч. 4 ст. 121 КАС України, згідно якої одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку була вчинена процесуальна дія (подана заява та документи) стосовно якої був пропущений строк. Далі позивач зазначив, що про порушення своїх прав він дізнався 25.09.2019 року, а саме під час розгляду справи про перерахунок та виплату несплаченої компенсації за невикористану відпустку за 2008 рік.

Дослідивши заяву позивача про усунення недоліків позовної заяви, суд зазначає наступне.

Частиною першою ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Таким чином, з урахуванням наведених приписів законодавства, враховуючи що суд дійшов висновку про неповажність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, ухвалою від 23.03.2020 позовну заяву і було залишено без руху та надано позивачеві час для усунення недоліків шляхом зазначення інших обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення до суду.

Разом з тим, оцінивши зміст поданої позивачем заяви від 14.04.2020 суд зазначає, що вимоги ухвали суду від 23.03.2020 виконано не було, позивачем не зазначено інших змістовних обґрунтувань щодо поважності причин пропуску звернення до суду, а лише наголошено, що ним вже було виконано обов`язок щодо подання клопотання про поновлення пропущеного строку.

Проте, суд наголошує, що оцінку первинним доводам позивача щодо визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом судом вже було надано, суд зазначив, що позивачеві необхідно вказати інші змістовні обґрунтування, чого ним зроблено не було.

Суд повторно наголошує позивачеві, що останній ще з 2008 року був обізнаний про факт його звільнення, саме лише посилання на те, що позивач не був ознайомлений з наказом не спростовує того, що майже 12 років позивач не виконував своїх посадових обов`язків, як заступник начальника Управління податкової міліції ДПА в Харківській області, не займав вказану посаду, тобто, особа об`єктивно не могла не знати протягом майже 12 років, що він звільнений з посади.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючі пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

З огляду на вказане, дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті статті 6 Конвенції є справа "Gradescolo S.R.L. проти Молдови".

У цій справі Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпритації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд.

Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Як зазначив Верховний Суд у своїй ухвалі від 15.02.2018 по справі №800/499/17, строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

Необхідно зазначити, що поновлення процесуальних строків на оскарження судових рішень є дискреційними повноваженнями суду, а під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний або судовий орган, приймаючий рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відтак, беручи до уваги наведене вище, проаналізувавши доводи позивача щодо поновлення строку звернення до адміністративного суду, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено суду обґрунтованих доводів в підтвердження поважності пропущення строку звернення до суду з адміністративним позовом, який становить майже 12 років.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частиною другою ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо вказані особою підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Так, керуючись нормами Кодексу адміністративного судочинства України, суд має право визнати причини пропуску строку звернення до суду не поважними та повернути позовну заяву.

Згідно частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом

1. Повернути позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

2. Ухвалу про повернення позовної заяви разом із заявою та всіма додатками до неї надіслати позивачу негайно.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Г. Вєкуа