Справа № 640/20236/19
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2020 року м. Київ № 640/20236/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної фіскальної служби України

про стягнення заробітної плати за час затримки виконання судового рішення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просить суд стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року у справі 826/13270/16, з 24 березня 2018 року по 31 жовтня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року у справі № 826/13270/16 поновлено ОСОБА_1 на службі на посаді головного державного інспектора відділу митно-логістичної інфраструктури Департаменту розвитку митної справи Державної фіскальної служби України. Однак, станом на момент звернення позивача до суду із даним позовом, відповідач не виконав рішення суду та не поновив позивача на роботі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

03 грудня 2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому

відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що посади позивача на яку її потрібно поновити відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року у справі № 826/13270/16 у діючому штатному розписі ДФС України не існує, а від запропонованих інших вакантних посад позивач відмовлялася, про що зазначено у вказаній постанові, тому виконати дону постанову в частині поновлення позивача на посаді не видається можливим. Також зазначено, що вказане рішення суду не виконано відповідачем з незалежних від нього причин, жодних підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час невиконання рішення суду немає.

26 грудня 2019 року позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач не повідомляв позивача про наявність об`єктивних перешкод для виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі. Також, позивач зазначає, що відповідач виконав аналогічні судові рішення по іншим особам не зважаючи на відсутність відповідних посад у діючому штатному розписі.

Позивачем до суду подано заяву через електронний суд, в якій зазначено, що при складанні позовної заяви позивачем допущенна описка в прохальній частині позову, а саме замість «з 24 березня 2018 року по 31 жовтня 2019 року» зазначено «з 13 квітня 2017 року по 23 березня 2018 року".

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Київського апеляційного адміністративного судом від 13 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2017 року скасовано та прийнято нову постанову. Адміністративний позов задоволено. Скасовано наказ Державної фіскальної служби України № 2723-о від 25 липня 2016 року "Про звільнення ОСОБА_1 ". Поновлено ОСОБА_1 на службі на посаді головного державного інспектора відділу митно-логістичної інфраструктури Департаменту розвитку митної справи Державної фіскальної служби України. Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 липня 2016 року по 13 квітня 2017 року в розмірі 82 496 (вісімдесят дві тисячі чотириста дев`яносто шість) грн 49 коп. Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.07.2016 р. по 29.07.2016 р. в розмірі 1576 (одна тисяча п`ятсот сімдесят шість) грн 84 коп.

19 квітня 2017 року Київським апеляційним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 826/13270/16 в частині поновлення ОСОБА_1 на службі на посаді головного державного інспектора відділу митно-логістичної інфраструктури Департаменту розвитку митної справи Державної фіскальної служби України

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 січня 2018 року скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21 грудня 2015 року ВП № 49508645 про заміну сторони виконавчого провадження.

27 квітня 2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження з Державної виконавчої служби України на Міністерство юстиції України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року у справі № 826/5052/18 задоволено частково адміністративний позов. Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року у справі № 826/13270/16 за період з 14 квітня 2017 року по 23 березня 2018 року (включно) у розмірі 135 230,47 грн (сто тридцять п`ять тисяч двісті тридцять грн. 47 коп.) (без врахування утриманих податків та інших обов`язкових платежів). Відмовлено у задоволенні позову в іншій частині

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2019 року у справі № 826/5052/18 апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі - повернуто особі, яка її подала.

Станом на момент звернення позивача до суду наказ про поновлення на роботі Державною фіскальною службою не видавався.

Позивач вважаючи, що Державною фіскальною службою України, яке в порушення вимог статті 236 Кодексу законів про працю України не виплатило позивачу, як працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі, звернулася із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік; якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Також, статтею 235 Кодексу законів про працю України встановлено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною третьою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Обов`язок роботодавця виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі не обумовлюється залежністю від причин, в тому числі їх поважності, внаслідок яких судове рішення виконано несвоєчасно.

Затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки; беззаперечним є і його обов`язок виплатити особі середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі (в разі наявності такої затримки).

Порядок обчислення середнього заробітку для визначення оплати вимушеного прогулу визначений у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Пунктом 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

У відповідності до пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Пунктом 10 Порядку № 100 встановлено, зокрема у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV Порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Вказана правова узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 825/203/16.

Як встановлено у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року та згідно з довідкою № 1172 від 08 вересня 2016 року середньоденна заробітна плата позивача у 2016 року становила 394,21 грн.

Так, з урахуванням норми тривалості робочого часу на 2018 та 2019 роки тривалість періоду затримки відповідачем виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі з 24 березня 2018 року по 31грудня 2018 року складає 193 днів у 2018 році та 208 днів у 2019 році.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2018 року №24 "Про впорядкування структури заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2018 році" з 01 січня 2018 року посадовий оклад головного спеціаліста державного органу, юрисдикція якого поширюється на всю територію України (тобто і головного державного інспектора відділу митно-логістичної інфраструктури Департаменту розвитку митної справи ДФС) встановлено на рівні 7500 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 лютого 2019 року № 102 " Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо впорядкування структури заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2019 році " з 01 січня 2018 року посадовий оклад головного спеціаліста державного органу, юрисдикція якого поширюється на всю територію України (тобто і головного державного інспектора відділу митно-логістичної інфраструктури Департаменту розвитку митної справи ДФС) встановлено на рівні 8000 грн.

Водночас згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року № 292 "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році" (Схема посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів) посадовий оклад позивача до звільнення у 2016 році становив 4308 грн.

Коефіцієнт підвищення розраховується шляхом ділення посадового окладу (тарифної ставки), встановленого працівникові після підвищення, на посадовий оклад (тарифну ставку), який був у працівника до підвищення.

Таким чином, коефіцієнт підвищення посадового окладу позивача у 2018 році рівний 1,74 (7500 грн/4308 грн), у зв`язку з чим середньоденний заробіток за посадою позивача у 2018 році становив 685,93 грн (394,21 грн х 1,74), коефіцієнт підвищення посадового окладу позивача у 2019 році рівний 1,86 (8000 грн/4308 грн), у зв`язку з чим середньоденний заробіток за посадою позивача у 2019 році становив 733,23 грн (394,21 грн х 1,86).

Отже, середній заробіток позивача за період затримки виконання рішення суду з 24 березня 2018 року по 31 грудня 2018 року становить 132 383,60 грн (685,93 грн. х 193 днів) та з 01 січня 2019 року по 31 жовтня 2019 року становить 152 511,96 грн (733,23 грн х 208).

Загальна сума середнього заробітку за період затримки виконання рішення з 24 березня 2018 року по 31 жовтня 2019 року становить 284 895,56 грн.

З огляду на встановлені державні гарантії обов`язковості виконання судових рішень, суд зазначає, що затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Положення Кодексу законів про працю України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, в цьому випадку - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 31 липня 2019 року № 813/593/17, від 24 вересня 2019 року № 826/16191/17.

Суд відхиляє аргументи відповідача щодо відсутність у штаті ДФС України посади, на яку необхідно поновити позивача, та як на докази зазначеного у відзиві на листи Департаменту кадрової політики та роботи з персоналом від 04 травня 2017 року та від 19 грудня 2017 року, службової записки директора Регулярно-правового департаменту від 19 травня 2017 року, у яких стверджується про дану обставину, що ускладнює виконання рішення суду, і пропонується звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду в частині поновлення позивача на рівнозначній вакантній посаді у іншому структурному підрозділі ДФС, оскільки вказаних листів відповідачем не надано до відзиву.

Також, суд зазначає, що твердження відповідача не доводять поважність причин невиконання відповідачем рішення суду і в повній мірі спростовуються поясненнями позивача у відповіді на відзив до якого надані, зокрема: копією листа ДФС від 08 травня 2018 року, згідно з яким 91 особа займає посади в апараті ДФС України, які не передбачені діючим штатним розписом; копією листа ДФС від 05 лютого 2018 року і додатками до нього, в яких зазначається перелік рівнозначних посад станом на 02 жовтня 2017 року та 11 грудня 2017 року, які були вакантними (тимчасово вільними або виконання обов`язків, за якими покладено на інших осіб у зв`язку з не призначенням на такі посади осіб на конкурсній основі або в порядку переведення з іншої рівнозначної посади).

При цьому не спростованими відповідачем залишилися і твердження представника позивача про те, що рівнозначна посада позивачу не пропонувалася відповідачем.

В ході судового розгляду справи, судом встановлено, що позивач без поважних підстав на час звернення до суду не поновлений на посаді, відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року, яка набрала законної сили.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на виплату їй середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України, в розмірі 284 895,56 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись вимогами статей 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська пл., 8, ) про стягнення заробітної плати за час затримки виконання судового рішення - задовольнити.

2. Стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року про поновлення на роботі з 24 березня 2018 року по 31 жовтня 2019 року у розмірі 284 895,56 (двісті вісімдесят чотири тисячі вісімсот дев`яносто п`ять) гривень 56 копійки.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова