Справа № 520/12267/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 р.Справа № 520/12267/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Полях Н.А., м. Харків) від 20.01.2020 року по справі № 520/12267/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 7 Управління застосування пенсійного законодавства Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області від 16.08.2019 р. про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах; зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 його працю в ВАТ "Об`єднання склопластик" з 22.08.1992 р. по 04.12.1995 р., як такий, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п.п. 1 п. 2 ст. 114 Розділу XIV-I Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язати призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах (Список № 1) з моменту його звернення із заявою про призначення трудової пенсії на пільгових умовах, тобто з 12.06.2019 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з урахуванням висновків комісії 16.08.2019 р., прийняте рішення про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії за списком № 1 відповідно до п.п. 1 п. 2 ст. 114 розділу ХІV-I Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Підставою для відмови у призначенні пільгової пенсії стала "відсутність необхідного пільгового стажу роботи" (не підтвердження періоду роботи з 22.08.1992 р. по 04.12.1992 р.) і до такого висновку відповідач дійшов через те, що відповідно до архівної довідки від 09.04.2019 р. № Ш-818/02 наказ щодо атестації робочих місць від 15.06.1994 р. № 364 на зберігання до архіву не надходив. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки в трудовій книжці ОСОБА_1 містяться відомості щодо його трудової діяльності на СВО "Склопластик" (у зв`язку з реорганізацією ВАТ "Об`єднання склопластик") у період з 12.07.1989 р. по 01.08.1995 р. за професією виробник скло-пластикових виробів намоткою в дільниці виготовлення вудилищ в цеху товарів наробного споживання, з 02.08.1995 р. по 04.12.1995 р. електромонтером по ремонту та обслуговуванню електроустаткування в дослідному цеху з виробництва поліефірних смол на основі стиролу та фенол формальдегідних смол № 12. Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року по справі № 520/12267/19 позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 7 Управління застосування пенсійного законодавства Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області від 16.08.2019 р. про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах; зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 його працю в ВАТ "Об`єднання склопластик" з 22.08.1992 р. по 04.12.1995 р. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач також не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2020 р. апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року по справі № 520/12267/19 повернуто скаржнику.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, просить залишити його без змін в цій частині, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із архівною довідкою № 646 від 11.06.2019 р. ОСОБА_1 був зарахований до Харківського машинобудівельного техніку на денне відділення 01.09.1982 р. за спеціальністю "Металознавство і термічна обробка металів", а 25.09.1985 р. був відрахований з технікуму в зв`язку з переведенням до іншого навчального закладу (наказ № 7426 від 25.09.1985 р.). Харківський машинобудівний технікум ліквідовано його правонаступником є Харківський машинобудівний коледж (а.с. 33).

Архівною довідкою № 6604-44/364 від 16.05.2019 р. підтверджено, що ОСОБА_1 зарахований студентом 1 курсу денної форми навчання Харківського ордена Леніна політехнічного інституту ім. В.І. Леніна з 01.09.1985 р. Наказом № 348-Ш від 05.04.1988 р. відрахований (а.с. 34).

Згідно із архівною довідкою № 1154 від 16.05.2019 р. підтверджено, що позивач зарахований у Харківський інститут інженерів комунального будівництва на 3 курс денної форми навчання з 01.09.1988 р. та відрахований з 01.02.1989 р. (а.с. 35).

Відповідно до відомостей, що містяться у трудовій книжці (серія НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 в період з 12.07.1989 р. по 02.08.1995 р. працював в Сєвєродонецькому Виробничому об`єднанні "Склопластик" (за наслідками реорганізації Сєвєродонецьке Відкрите акціонерне товариство "Об`єднання склопластик") на посаді виробника скло-пластикових виробів намоткою в дільниці виготовлення вудилищ в цеху товарів народного споживання. Починаючи з 02.08.1995 р. працював на тому ж самому підприємстві, але на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню електроустаткування в дослідному цеху з виробництва поліефірних смол на основі стиролу та фенол формальдегідних смол № 12, а з 04.12.1995 р. звільнений за власним бажанням.

Судом першої інстанції встановлено, що починаючи з 01.01.1996 р. по 24.03.2016 р. ОСОБА_1 працював на різних посадах в ПАТ "Центренерго" (а.с. 22 24).

Архівними довідками № Ш-818/02 від 09.04.2019 р., № Ш-814/02 від 09.04.2019 р., № Ш-812/02 від 09.04.2019 р., № Ш-818/02 від 09.04.2019 р., № Ш-819/02 від 09.04.2019 р., № Ш-811/02 від 09.04.2019 р., № Ш-813/02 від 09.04.2019 р., № Ш-815/02 від 09.04.2019 р., № Ш-817/02 від 09.04.2019 р. підтверджено що ОСОБА_1 працював в Сєвєродонецькому Відкритому акціонерному товаристві "Об`єднання склопластик" в період з 12.07.1989 р. по 02.08.1995 р. (а.с. 26 32).

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідно до відомостей, що містяться в трудовій книжці (серія НОМЕР_1 ) праця, яку виконував ОСОБА_1 в період з 12.07.1989 р. по 02.08.1995 р. відноситься до шкідливої (за Списком № 1) (а.с. 22).

Позивач 12.06.2019 р. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області з питання застосування пенсійного законодавства на призначення пенсії за віком за Списком № 1. Рішенням відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 7 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області позивачу було відмовлено у призначенні пільгової пенсії за Списком № 1 (а.с. 41 42).

Листом № 2269/03.11-20 від 16.08.2019 р. позивачу було відмовлено у зв`язку із відсутність необхідного пільгового стажу роботи (а.с. 43).

Не погоджуючись із рішенням відповідача, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням того, що в матеріалах справи наявні накази, якими підтверджено шкідливі умови праці, а факт роботи позивача у ВАТ "Обєднання склопластик" підтверджується відомостями з трудової книжки, суд вважає наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 7 Управління застосування пенсійного законодавства Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області від 16.08.2019 р. про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах та зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 його працю у ВАТ "Обєднання склопластик" з 22.08.1992 р. по 04.12.1995 р.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем не було надано оцінки всім документам, поданим позивачем, фактично не перевірено наявності у нього права на призначення пенсії на пільгових умовах, а позовна вимога про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п.п. 1 п. 2 ст. 114 Розділу XIV-I Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язання призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах (Список № 1) з моменту його звернення із заявою про призначення трудової пенсії на пільгових умовах, тобто з 12.06.2019 р. є формою втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.

Зі змісту доводів апеляційної скарги позивача вбачається, що ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції позбавив його права на призначення (отримання) пенсії з дня звернення із відповідною заявою і в разі залишення рішення суду в цій частині в силі, позивач буде змушений знову звертатися до відповідача із заявою про призначення пенсії. Також апелянт вказав, що ухвалене рішення не є ефективним способом захисту його прав, оскільки в іншому випадку судові слід було б хоча б зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 12.06.2019 р. про призначення пенсії з урахуванням цих висновків суду.

Щодо наведених вище доводів апелянта колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України Про пенсійне забезпечення № 1788-XII від 05.11.1991 р. (далі Закон №1788-XII) та Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-ІV від 09.07.2003 р. (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Закону № 1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до п. а ст. 13 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком на пільгових умовах мають, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Згідно з п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 р. № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи.

Також, необхідним для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. а ст. 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Cписку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією. Вимога щодо обов`язкового підтвердження документами умов праці до 21.08.1992 р. та проведення атестації після цієї дати є похідними від основної умови про внесення цієї професії до діючих Списків.

Судом першої інстанції встановлено, що у спірні періоди позивач працював на посадах, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 (за наявності достатнього пільгового стажу) чи призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку (за умови наявності не менше половини стажу на зазначених роботах). При цьому, період роботи позивача з 12.07.1989 р. по 21.08.1992 р. підтверджений та зарахований пенсійним органом до пільгового стажу, а період роботи з 21.08.1992 р. 04.12.1995 р. підтверджено на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року по справі № 520/12267/19 та рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом апеляційного оскарження.

Що стосується доводів апелянта про те, що ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції позбавив його права на призначення (отримання) пенсії з дня звернення із відповідною заявою і в разі залишення рішення суду в цій частині в силі, позивач буде змушений знову звертатися до відповідача із заявою про призначення пенсії, колегія суддів зазначає, що позивач 12.06.2019 р. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області з питання застосування пенсійного законодавства на призначення пенсії за віком за Списком № 1, але рішенням відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 7 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області позивачу було відмовлено у призначенні пільгової пенсії за Списком № 1 (а.с. 41 42). В той же час, це рішення відповідача скасоване рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року по справі № 520/12267/19 та рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом апеляційного оскарження. Таким чином, у зв`язку зі скасування рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, у відповідача виник обов`язок повторно розглянути заяву позивача від 12.06.2019 р., а тому позивач не повинен подавати нову заяву про призначення пенсії. З цих же підстав необґрунтованими є і твердження апелянта про те, що суду першої інстанції слід було б хоча б зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 12.06.2019 р. про призначення пенсії з урахуванням цих висновків суду, оскільки такий обов`язок у відповідача вже виник після ухвалення рішення від 20.01.2020 р.

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання призначити, нарахувати і виплатити позивачу пенсію на пільгових умовах (Список № 1) з моменту його звернення із заявою про призначення трудової пенсії на пільгових умовах, тобто з 12.06.2019 р., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно вимог законодавства України саме до компетенції органів Пенсійного фонду України відносить розгляд заяв з приводу призначення та виплати всіх видів пенсій, тобто такі повноваження є дискреційними.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 р. та від 22.01.2020 р. у справах № 1640/2594/18 та № 826/9749/17 відповідно.

В межах спірних правовідносин пенсійним органом було прийняте рішення про відмову в призначенні пенсії за віком пільгових умовах, у зв`язку з тим, що у позивача було недостатньо пільгового стажу. При цьому, відповідач відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача період його роботи з 21.08.1992 р. по 04.12.1995 р., але як вказувалося вище, рішення відповідача скасоване рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року по справі № 520/12267/19 і також судом зобов`язано відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 його працю у ВАТ "Об`єднання склопластик" з 22.08.1992 р. по 04.12.1995 р.

Оскільки рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, яке було прийняте за результатами розгляду заяви позивача від 12.06.2019 р., скасоване в судовому порядку, у відповідача виник обов`язок щодо повторного розгляду цієї заяви, з урахуванням висновків, що викладені в рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 р. і за наслідками розгляду цієї заяви відповідач зобов`язаний прийняти відповідне рішення, яке належить до виключної компетенції цього органу.

На підставі наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Доводи апелянта вказаних вище висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року по справі № 520/12267/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

З урахуванням того, що відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, ця справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно, до п. 3 Прикінцевих положень КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327, п. 3 Прикінцевих положень КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року по справі № 520/12267/19 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року по справі № 520/12267/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України, з урахуванням п. 3 Прикінцевих положень КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров

Повний текст постанови складено 17.04.2020 року