Справа № 380/1815/20
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/1815/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо надання відмови від 13.02.2020 щодо переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.199 № 3723-ХІІ Про державну службу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ Про державну службу починаючи з 31.01.2020 до моменту проведення перерахунку;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити обчислення пенсії на підставі ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ Про державну службу відповідно до заробітної плати ОСОБА_1 за грудень 2019 року, згідно з довідкою Рясне-Руської сільської ради від 30.01.2020 № 97 про визначення заробітної плати ОСОБА_1 за грудень 2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату недоплаченої частини пенсії за період з 31.01.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 01.01.2017 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 31.01.2020 позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про переведення його з пенсії за віком на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу. Проте, відповідач відмовив ОСОБА_1 у призначені пенсії відповідно до Закону України Про державну службу, оскільки у позивача відсутній необхідний стаж державного службовця.

Ухвалою суду від 16.03.2020 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву від 25.03.2020 (вх. № 16535). Зазначає, що згідно записів в трудовій книжці ОСОБА_1 працював з 02.03.1993 по 27.06.1996 інженером-землевпорядником в Рясно-Руській сільській раді; з 28.06.1996 по 03.03.2003 спеціалістом-землевпорядником районного відділу земельних ресурсів; з 03.03.2003 по даний час спеціалістом-землепорядником Рясно-Руської сільської ради. Стаж державної служби станом на 31.01.2020 року становить 9 років 9 місяців 2 дні. Загальний страховий стаж становить - 47 років 2 місяці 21 день. Після 04.05.2016 (дати набрання чинності Закону України від 10.12.2015 № 899 Про державну службу зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ Про державну службу лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10-12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 899 Про державну службу та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ Про державну службу вік і страховий стаж. Оскільки у ОСОБА_1 відсутній необхідний стаж державного службовця, тому право на перехід на пенсію за віком відповідно до Закоу України Про державну службу відсутнє. Просить відмовити в задоволенні позову.

08.04.2020 на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 18937).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком.

31.01.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про переведення з пенсії за віком на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ Про державну службу.

Листом від 13.02.2020 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивача про те, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 працював з 02.03.1993 по 27.06.1996 інженером-землевпорядником в Рясно-Руській сільській раді; з 28.06.1996 по 03.03.2003 спеціалістом-землевпорядником районного відділу земельних ресурсів; з 03.03.2003 по даний час спеціалістом-землепорядником Рясно-Руської сільської ради. Стаж державної служби станом на 31.01.2020 року становить 9 років 9 місяців 2 дні. Загальний страховий стаж становить - 47 років 2 місяці 21 день. Оскільки у ОСОБА_1 відсутній необхідний стаж державного службовця, тому право на перехід на пенсію за віком відповідно до Закоу України Про державну службу відсутнє.

Вважаючи, дії відповідача щодо відмови в переведенні на пенсію відповідно до Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ Про державну службу, позивач звернувся з даним позовом до суду.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» № 889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до ст. 90 Закону України № 889-VIII «Про державну службу» пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу".

Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Законом України «Про державну службу» № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» за № 3723 в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону України «Про державну службу» за № 3723 передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» за № 3723 після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723 і Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.04.2018 у справі № 822/524/18, у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі № 687/545/17.

Судом встановлено, що 31.01.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про переведення з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ Про державну службу.

Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , відтак станом на момент звернення ОСОБА_1 мав необхідний вік (більше 62 роки) передбачений ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу".

Щодо страхового стажу, суд зазначає, що згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Таким чином, у позивача також наявний страховий стаж передбачений ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу", оскільки страховий стаж ОСОБА_1 на момент звернення становив 47 років 2 місяці 21 день.

Щодо стажу державної служби суд зазначає наступне.

Статтею 46 Закону № 889-VII визначені особливості стажу державної служби, а саме - у частині другій зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (надалі по тексту - Закон № 2493-III).

Відповідно до частини першої статті 14 Закону №2493-III, в органах місцевого самоврядування встановлюються, окрім іншого, такі категорії посад: сьома категорія - посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад.

Відповідно до п.1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (надалі - Порядок №283), цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно п.2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування (2493-14), а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 4 Порядку обчислення стажу держаної служби, затвердженого постановою КМ України від 25.03.2016 року № 229, до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України Про службу в органах місцевого самоврядування.

Обставина щодо втрати чинності Порядку № 283, у зв`язку із затвердженням 25 березня 2016 року Постановою № 229 Кабінету Міністрів України нового Порядку обчислення стажу державної служби, не має значення, оскільки його норми були чинними на час здобуття позивачем стажу державної служби.

Порядок № 229 у п.6 містить аналогічну норму, як і в п.8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про державну службу про те, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Порядок № 229 у п.6 містить аналогічну норму, як і в п.8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про державну службу про те, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

При цьому, суд звертає увагу, що як Порядок № 283 у п.2, так і чинний на теперішній час Порядок № 229 у п.4 передбачає, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював з 02.03.1993 по 27.06.1996 інженером-землевпорядником в Рясно-Руській сільській раді; з 28.06.1996 по 03.03.2003 спеціалістом-землевпорядником районного відділу земельних ресурсів; з 03.03.2003 по даний час спеціалістом-землевпорядником Рясно-Руської сільської ради.

Листом від 13.02.2020 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовило позивачу про переведення з пенсії за віком на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ Про державну службу, оскільки стаж державної служби станом на 31.01.2020 становить 9 років 9 місяців 2 дні. Загальний страховий стаж становить - 47 років 2 місяці 21 день.

Згідно з додатком до листа Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.02.2020 до стажу державної служби, що становить 9 років 9 місяців 2 дні зараховано тільки стаж позивача з 02.03.1993 по 27.06.1996 інженера-землевпорядника в Рясно-Руській сільській раді; з 28.06.1996 по 03.03.2003 спеціаліста-землевпорядника районного відділу земельних ресурсів.

Стаж роботи позивача з 03.03.2003 по час звернення на посаді спеціаліста-землепорядника Рясно-Руської сільської ради не зарахований Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області до стажу державної служби.

Проте, суд зазначає, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Оскільки, у позивача з врахуванням стажу роботи з 03.03.2003 по час звернення на посаді спеціаліста-землевпорядника Рясно-Руської сільської ради є стаж роботи передбачений пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VII більше 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, відтак за позивачем зберігається право на призначення пенсії, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

На підставі наведеного, дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо надання відмови від 13.02.2020 щодо переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.199 № 3723-ХІІ Про державну службу є протиправними.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії, варто зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року (заява №38722/02).

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом» (ст.55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до п. 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 14.09.2016 № 622 пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права.

За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 р., за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.

З метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за можливе зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ Про державну службу починаючи з 31.01.2020 до моменту проведення перерахунку; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити обчислення пенсії на підставі ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ Про державну службу відповідно до заробітної плати ОСОБА_1 за грудень 2019 року, згідно з довідкою Рясне-Руської сільської ради від 30.01.2020 № 97 про визначення заробітної плати ОСОБА_1 за грудень 2019 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату недоплаченої частини пенсії за період з 31.01.2020.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо надання відмови від 13.02.2020 щодо переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.199 № 3723-ХІІ Про державну службу.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ Про державну службу починаючи з 31.01.2020 до моменту проведення перерахунку.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити обчислення пенсії на підставі ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ Про державну службу відповідно до заробітної плати ОСОБА_1 за грудень 2019 року, згідно з довідкою Рясне-Руської сільської ради від 30.01.2020 № 97 про визначення заробітної плати ОСОБА_1 за грудень 2019 року.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату недоплаченої частини пенсії за період з 31.01.2020.

6. Судовий збір в розмірі 3363,80 грн стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 15.04.2020.

Суддя Костецький Н.В.