Справа № 120/353/20-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 квітня 2020 р. Справа № 120/353/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

30.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що з 05.11.2001 року отримує пенсію, розмір якої до 2010 року обчислено із заробітної плати за 15 днів роботи у зоні відчуження, встановлений рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 06.08.2008 року у справі №2-а-548/08 в сумі 1332,61 грн., індивідуальний коефіцієнт заробітної плати для обчислення пенсії становив 7,44693.

Вказав, що постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 10.12.2010 року у справі №2-а-3046/10 зобов`язано Управління ПФУ у Ленінському районі м. Вінниці здійснити перерахунок його державної (основної) пенсії по інвалідності у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком згідно ст.ст.50,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 22.05.2010 року.

В подальшому пенсія йому перерахована та виплачувалась з урахуванням рішення суду по жовтень 2011 року, розмір якої, станом на жовтень 2011 року, становив 6800,60 грн.

Зазначив, що з 23 липня 2011 року відповідач нараховує та виплачує йому пенсію, відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту населення, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із суми заробітної плати який застосовано до проіндексованого показника середнього заробітку в сумі 928,81 грн., а в 2006 році 1086,71 грн. і застосовано індивідуальний коефіцієнт заробітку 7,41899, що призвело до зниження розміру його пенсії.

В зв`язку з вищевикладеним, 30.09.2019 року та 13.12.2019 року позивач звернувся до Головного Управління ПФУ України у Вінницькій області із заявою про здійснення перерахунку його пенсії виходячи із розміру заробітної плати встановленої постановою суду в розмірі 1332,61 грн. з урахування індивідуального коефіцієнта його заробітної плати для обчислення пенсії 7,44693, та у зв`язку з збільшенням розміру прожиткового мінімуму.

Листами від 25.10.2019 року та 08.01.2020 року відповідач відмовив у здійсненні такого перерахунку, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду, в якому ОСОБА_1 просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області, щодо відмови у перерахунку та виплаті йому пенсії у відповідності з рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці №2-а-548/08 від 06.08.2008 року, виходячи з розміру заробітної плати 1332,61 грн. та індивідуального коефіцієнта заробітної плати для обчислення пенсії 7,44693 і збільшення розміру прожиткового мінімуму, та зобов`язати Управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області перерахувати та виплатити йому пенсію починаючи з січня 2012 року;

- визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області, щодо відмови у перерахунку та виплаті йому пенсії у відповідності до ст.ст.50,54,673акону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, особи з інвалідністю 2-групи з 01.01.2014 року.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області перерахувати та виплатити йому пенсію у відповідності до ст.ст. 50, 54, 67 3акону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, особи з інвалідністю 2-групи з 01.01.2014 року.

Ухвалою суду від 04.02.2020 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

24.02.2020 року на адресу суду надійшли матеріали на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 02.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

20.03.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зокрема вказав, що Законом України від 14.06.2011 N93491 -VI «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4 Прикінцевих положень Закон України 23.12.2010 №2857- УІ «Про державний бюджет України на 2011 рік» та встановлено, що норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Таким чином, фінансування вказаних програм провадиться через органи Державного казначейства у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку в межах наявних фінансових ресурсів, затверджених Законом України "Про державний бюджет України" на відповідний рік.

На виконання п. 7 Закону України №3491, Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 06.07.11 №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», якою встановлено нові розміри зазначених виплат. Дана постанова є чинною і питання щодо її законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили не піднімалось.

Після прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 06.07.11 №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», управлінням були переглянуті всі судові рішення на предмет можливого закінчення виконання процесуального документу.

Отже, 23 липня 2011 року є датою припинення права на виплату пенсії згідно судового рішення. Саме з цієї дати, дії всіх суб`єктів владних повноважень перевіряються на відповідність вимогам Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.11 №745.

В зв`язку із викладеним з 01.11.2011 року розмір пенсії приведено у відповідність до діючого законодавства України.

Зауважили, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Валентина Ніканорівна Великода проти України» суд дійшов висновку, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінитися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти змін у майбутньому. Суд також констатував, що подальша дія судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни.

Враховуючи вищевикладене, просили у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію по інвалідності другої групи, як учасник ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.08.2008 року у справі №2-а-548/08 позивачу встановлено розмір пенсії станом на 01.12.2007 року в сумі 1332,61 грн.

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 10.12.2010 року у справі №2-а-3046/10 зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної та додаткової пенсій у відповідності до ст. 50, ч.4 ст.54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-12 із розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком (державна пенсія) та 75% мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом починаючи з 22.05.2010 року.

10.12.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок його пенсії виходячи із розміру заробітної плати 1332,61 грн., встановленої рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці з індивідуального коефіцієнту його заробітної плати 7,44693. Також просив здійснити перерахунок пенсії в період з 01.01.2014 по 02.08.2014 року у відповідності до ст.ст. 50, 54 Закону України №796.

08.01.2020 року відповідач листом №3677/П-12 відмовив у здійсненні таких перерахунків.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, визначення соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII (далі - Закон України №796-XII).

Відповідно до ст. 49 Закону України №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно із ст. 50 Закону №796-XII у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, зокрема, інвалідам II групи у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону №796-XII у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, зокрема, по II групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком.

Разом з цим, 14.06.2011 Верховна Рада України прийняла Закон України №3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" (далі - Закон України №3491-VI), яким розділ VІІ Прикінцеві положення Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік" доповнено пунктом 4 такого змісту: "Установити, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік".

Положення пункту 4 розділу VІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік" визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 №20-рп/2011.

Отже, Законом України №3491-VI Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інший, ніж передбачений статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, розмір пенсії по інвалідності та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На виконання пункту 7 Закону України №3491-VI, 06.07.2011 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" №745, яка набрала чинності 23.07.2011, пунктами 1, 3 якої визначено інші розміри основної та додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що оскільки 23.07.2011 набрала чинності постанова №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", якою встановлено розмір основної та додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, положення статей 50, 54 Закону України № 796-XII підлягають застосуванню лише до 23.07.2011, а після вказаної дати застосуванню підлягають положення Закону України №2857-VI та Постанови №745.

У подальшому, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" № 4282-VI встановлено, що у 2012 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №1210 затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок).

У постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 справа №21-3696а15 міститься правовий висновок про те, що з 01.01.2012 нарахування і виплата пенсії позивачу має здійснюватись у розмірі, встановленому Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" та Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1210, оскільки Закон України №4282-VI прийнятий пізніше Закону України №796-XII, а на виконання Закону України №4282-VI Кабінет Міністрів України затвердив Порядок, то саме положення Закону України №4282-VI та Порядку підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин.

Такий же правовий підхід закріплений у 2013 році з прийняттям Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" (далі - Закон України №5515-VI), пунктом 4 Перехідних положень якого встановлено, що у 2013 році норми і положення статей 20 - 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50 - 52, 54 Закону №796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2013 рік.

Вказана норма Закону №5515-VI також неконституційною не визнавалась та її дія у 2013 році не зупинялась.

Згідно з абзацом 8 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

З правового аналізу вказаних Законів та нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та роз`яснень Конституційного Суду України випливає, що в період з 23 липня 2011 року по 31 грудня 2013 року визначення порядку та розмірів виплат вказаним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України.

Водночас, 01.01.2014 набрав чинності Закон України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", прикінцевими положеннями якого жодних змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених статтями Закону №796-ХІІ, передбачено не було.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", який набрав чинності 03.08.2014, розділ "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" доповнено пунктом 67, яким, зокрема, встановлено, що норми і положення статей 20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону України №796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2014 рік.

Отже, з 03 серпня 2014 року Законом України №719-VII Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Оскільки на цей час був також чинний Порядок, яким визначено механізм обчислення пенсій, щодо яких виник спір, то за загальним правилом дії норм права у часі, оскільки Закон України №719-VII в редакції Закону №1622-VII прийнятий пізніше Закону № 796-ХІІ, то саме положення Закону України №719-VII та Порядку підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин з 03 серпня 2014 року.

Таким чином, в період з 01 січня по 02 серпня 2014 року Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повинно було нараховувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 в розмірі, визначеному статтями 50, 54 Закону №796-ХІІ, а не Порядком.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" №79-VIII, п. 63 якого, зокрема розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено п.26, яким установлено, що норми і положення, зокрема, ст. 50, 54 Закону №796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З огляду на наведені обставини та норми закону, починаючи з 01 листопада 2011 року по 31 грудня 2013 року та з 03 серпня 2014 року Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснюючи нарахування та виплату позивачу основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у вказаний період, у розмірі визначеному Постановами Кабінету Міністрів України діяло правомірно.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2016 у справі № 285/4300/14-а; у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №619/2262/17 (пункти 46-52).

Водночас, доводи позивача щодо звуження його права на пенсію, розмір якої встановлено постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.08.2008 року у справі №2-а-548/08, суд вважає безпідставними, оскільки подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати позивача, було внесено зміни.

Згідно постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.08.2008 року у справі №2-а-548/08 судом встановлено, що позивач у період з 04.08.1986 року по 18.08.1986 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. При цьому, встановлено розмір його заробітної плати станом на 01.12.2007 року в сумі 1332,61 грн.

Як вже зазначалось вище, Постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 року № 1210 затверджено "Порядок обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Порядок), який визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ст. ст. 54, 57 і 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Відповідно до п.п. 5 п.3 Порядку у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше місяця та захворіла на променеву хворобу, пенсія обчислюється згідно із статтею 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Водночас, статтею 57 Закону України №796-ХІІ передбачено, якщо особа, яка звернулася за пенсією, пропрацювала на територіях радіоактивного забруднення менше місяця, - середньомісячний заробіток визначається за цей календарний місяць з додаванням до заробітку на основній роботі.

Порядок обчислення середньомісячного заробітку для призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначеної відповідно до статті 54 цього Закону, визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, ст. 57 Закону України №796-ХІІ знову ж таки відсилає до "Порядоку обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 року № 1210.

При цьому, Постанова КМУ №1210 також неконституційною не визнавалась.

Суд зауважує, що у рішенні "Великода Валентина Ніканорівна проти України" (параграф 21) Європейський суд з прав людини щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року щодо нарахування та виплати заявниці пенсії у розмірі, встановленому ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" після внесення у 2011 році змін до законодавства, констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов`язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

Крім того, Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах "Arras та інші проти Італії", "Сухобоков проти Росії").

У абзаці 10 пункту 2.1 Рішення від 26 грудня 2011 року №1-42/2011 Конституційний Суд України відзначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

З огляду на зазначене, доводи позивача про те, що відповідач протиправно припинив йому виплату основної та додаткової пенсії у розмірі встановленому судовими рішеннями, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, правових висновках Конституційного Суду України, Європейського суду з прав людини та є безпідставними, оскільки відбулися зміни в пенсійному законодавстві.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У частині другій вказаної статті зазначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено іншого, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

Враховуючи те, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), на переконання суду, до спірних правовідносин необхідно застосовувати частину першу статті 122 КАС України та при визначені права позивача на звернення до адміністративного суду керуватися строками, визначеними в інших законах, зокрема Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Конституцією України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46 Конституції України).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Відповідно до частини 2 статті 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Зазначене положення кореспондується зі статтею 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Отже, строк звернення до суду встановлений статтею 122 КАС України до даної категорії спорів не застосовується.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій. На виконання цих вимог, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність відмови в частині перерахунку пенсії за період з 1 січня по 2 серпня 2014 року.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог у цій частині, та не були спростовані відповідачем.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково, визнавши протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови в перерахунку пенсії відповідно до статей 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, а також зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсію відповідно до статей 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії відповідно до статей 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію відповідно до статей 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, ).

Повний текст рішення виготовлений 16.04.2020 року.

Суддя Дончик Віталій Володимирович