Справа № 200/1656/20-а
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2020-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2020 р. Справа№200/1656/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

12 лютого 2020 року ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), позивач, звернувся до Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії (місце знаходження: вул. Петровського, буд. 149, м. Бахмут, Донецька область, 84500; ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 08671567) про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача в ненарахуванні та несплаті індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2003 року по 25 серпня 2005 року в сумі 1214 гривень 08 копійок та компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації в сумі 5491 гривня 53 копійки;

- стягнення з відповідача неотриманої суми індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2003 року по 25 серпня 2005 року в сумі 1214 гривень 08 копійок та компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації в сумі 5491 гривня 53 копійки (без утримання податків та зборів);

- зобов`язання відповідача перерахувати до Пенсійного Фонду України внески на соціальне страхування з суми індексації 1214 гривень 08 копійок та з суми компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації 5491 гривня 53 копійки;

- стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку за період з 26 серпня 2005 року по дату винесення судового рішення, виходячи з середньоденного грошового забезпечення в розмірі 53 гривні 50 копійок, розрахованого відповідно до Порядку №100 за останні два місяці перед звільненням (червень, липень 2005 року).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому обраховано пенсію без врахування такої складової грошового забезпечення, як індексація. Позивач, посилаючись на положення Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», вказує, що відповідачем протиправно не здійснювалось нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2003 року по 25 серпня 2005 року. Також позивач вважає, що у зв`язку з протиправним не нарахуванням та невиплатою йому індексації грошового забезпечення за вказаний період з відповідача підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів. Крім того, зазначає, що оскільки індексація заробітної плати є об`єктом оподаткування єдиним соціальним внеском відповідач повинен провести його відрахування до пенсійного фонду. Посилаючись на положення Кодексу законів про працю України та практику Верховного Суду позивач вважає, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 26 серпня 2005 року по день ухвалення рішення у цій справі.

17 лютого 2020 року судом відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, про що постановлено відповідну ухвалу. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання до суду відзиву на позовну заяву з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалою від 11 березня 2020 року клопотання відповідача про продовження строку на подання відзиву по справі №200/1656/20-а задоволено та продовжено відповідачу строк для надання відзиву протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.

Станом на час розгляду цієї справи відповідач своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався, в зв`язку з чим суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , проходив службу в органах внутрішніх справ.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи трудової книжки позивача, останнього звільнено зі служби за власним бажанням у запас з 30 серпня 2005 року наказом УМВС України в Донецькій області від 25 серпня 2005 року №267о/с.

10 червня 2019 року Артемівський МВ ГУМВС України в Донецькій області на заяву позивача від 11 травня 2019 року повідомив останнього, що нарахування індексації його грошового забезпечення у жовтні грудні 2003 року, січні, жовтні, листопаді і грудні 2004 року, а також у січні березні 2005 року не здійснювалось.

21 червня 2019 року позивач звернувся до ГУМВС в Донецькій області із заявою, в якій просив повідомити, зокрема, про обставини нарахування і виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 2003 року по день звільнення.

Також з наданих позивачем до суду довідок, виданих Артемівським МВ ГУМВС України в Донецькій області 28 грудня 2019 року за №№ 29858 та 29859, судом встановлено, що в період з 01 січня 2003 року по 30 серпня 2005 року індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідачем не проводилась.

Крім того, у відповідності до довідки Артемівського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 04 березня 2020 року №4803л/к розмір середньомісячного грошового забезпечення позивача становить 1096,88 грн, а середньоденного 35,96 грн.

Також при розгляді цієї справи судом встановлено, що відповідно до даних, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач Артемівський МВ ГУМВС України в Донецькій області перебуває у стані припинення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У період проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ був чинний Закон України «Про міліцію», за правилами статті 19 якого форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

У відповідності до положень статті 22 цього Закону держава гарантує працівникам міліції соціальний захист.

За змістом статті 12 Закону України «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Відповідно до статті 95 Кодексу законів по працю України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03 липня 1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон №1282-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із статтею 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Підтримання купівельної спроможності встановлених законодавством України соціальних виплат, що мають цільовий і разовий характер (одноразова допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію тощо), здійснюється шляхом підвищення державних соціальних гарантій та інших виплат, виходячи з яких визначаються розміри соціальних виплат, які є об`єктами індексації. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Стаття 3 Закону №1282-XII визначала, що індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Згідно зі статтею 4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

За приписами статті 5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Відповідно до положень статті 9 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Частина 1 статті 10 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачала, що індексація доходів працюючого населення проводиться за основним місцем роботи.

Відповідно до статті 5 Закону №1282-XII постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 року №663 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів громадян (далі Порядок №663, у редакції, чинній станом на 01 січня 2003 року).

Згідно з пунктом 1 цього Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який обчислюється з наростаючим підсумком у разі, коли він перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). Базою для обчислення індексу споживчих цін є січень 1998 року.

Пунктом 2 Порядку №663 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, як то оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до пункту 4 Порядку №663 індексації підлягають грошові доходи громадян у межах трикратної величини вартості межі малозабезпеченості.

При цьому частина доходу, що не перевищує вартісну величину межі малозабезпеченості, індексується повністю. Доход в частині, яка більше одного розміру вартісної величини межі малозабезпеченості, але не перевищує подвійну величину вартості межі малозабезпеченості індексується в розмірі 80 відсотків. Доход в частині, яка більше подвійного розміру вартісної величини межі малозабезпеченості, але не більше трикратної величини вартості межі малозабезпеченості індексується в розмірі 70 відсотків. Частина грошового доходу, що перевищує трикратну величину вартості межі малозабезпеченості, індексації не підлягає.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат добутку доходу, що підлягає індексації, та величини приросту індексу споживчих цін, зменшеного на величину порогу індексації та поділеного на 100 відсотків.

Постановою від 17 липня 2003 року № 1078 Кабінет Міністрів України затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (опублікований в офіційному виданні 24 липня 2003 року, далі Порядок №1078).

Пунктом 2 цієї постанови вирішено визнати такою, що втратила чинність, постанову Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 року №663 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів громадян".

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, стипендії, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За пунктом 5 вказаного Порядку №1078 у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної допомоги сім`ям з дітьми, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться.

Згідно з підпунктом 2 пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

З аналізу вищенаведених положень Закону №1282-XII, Порядку №663 та Порядку №1078 слідує, що індексації підлягає такий грошовий дохід громадян, як оплата праці (грошове забезпечення), які є постійними, тобто не мають разового характеру.

Таким чином, суд вважає, що вказані положення законодавства у спірний період розповсюджувались і на позивача як на співробітника органів внутрішніх справ (особу рядового і начальницького складу).

Суд звертає увагу на розмежування у Порядку №1078 понять «оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій» та грошове забезпечення військовослужбовців».

Втім, постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 року №913 до Порядку №1078 внесено зміни, відповідно до яких абзац п`ятий пункту 2 цього Порядку доповнено після слова "військовослужбовців" словами ", осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби".

У постанові від 11 липня 2019 року у справі №814/2789/16 Верховний Суд зробив правовий висновок, що грошове забезпечення позивача співробітника органів внутрішніх справ, підлягає індексації. Суд зазначив, що станом на час проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ у період з 01 липня по 06 листопада 2015 року діяв Порядок №1078, у зв`язку з чим у разі наявності підстав для здійснення нарахування індексації грошового забезпечення позивачу Управління МВС мало б керуватися саме нормами вказаного Порядку.

Таким чином, враховуючи внесення до Порядку №1078 вищенаведених змін задля захисту соціальних гарантій співробітників органів внутрішніх справ (що відбулись після виникнення спірних правовідносин), беручи до уваги наведений висновок Верховного Суду, суд вважає, що грошове забезпечення позивача, яке він отримував у період з 01 січня 2003 року по 25 серпня 2005 року, за своєю суттю було грошовим доходом (оплатою праці) останнього, що не мав разового характеру, а отримувався ним систематично за виконану ним роботу, у зв`язку з чим таке грошове забезпечення ОСОБА_1 у спірний період підлягало індексації.

Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка виразилась у ненарахуванні та несплаті йому індексації грошового забезпечення, є обґрунтованими.

Водночас, суд зауважує, що розрахунок суми індексації за період з 01 січня 2003 року по 25 серпня 2005 року віднесено до дискреційних повноважень відповідача, оскільки ця сума повинна була нараховуватись і виплачуватись позивачу в період проходження ним служби.

Таким чином, належним способом захисту порушених прав позивача суд вважає зобов`язання Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2003 року по 25 серпня 2005 року.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації в сумі 5491,53 грн, суд зазначає, що розглядаєма вимога є передчасною з огляду на наступне.

Так, статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини

доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (у редакції, чинній на час розгляду цієї справи) передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 цього Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Враховуючи те, що рішенням суду у цій справі відповідача лише зобов`язано нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2003 року по 25 серпня 2005 року, вимоги про компенсацію останньому втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати таких сум на даний час є передчасними, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Суд також не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача перерахувати до Пенсійного Фонду України внески на соціальне страхування з суми індексації, оскільки, як вже зазначалось судом, така індексація на час розгляду справи ще не нарахована позивачу.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку за період з 26 серпня 2005 року по дату винесення судового рішення суд зазначає наступне.

У спірних правовідносинах мало звільнення позивача зі служби без проведення з ним остаточного розрахунку.

Оскільки спеціальним законодавством України не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, суд вважає, що у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.

Порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення працівника визначений Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП).

Відповідно до приписів частини першої статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналізуючи вищезгадані норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) прийшов до висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, за висновком Верховного Суду України, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21 листопада 2011 року у справі №6-60цс11, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Пунктом 2 Порядку №100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Водночас, з пункту 3 Порядку №100 слідує, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

Таким чином, оскільки сума індексації грошового забезпечення, що підлягала нарахуванню позивачу, входить до складових для обчислення середньої заробітної плати для виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав ОСОБА_1 є зобов`язання Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії здійснити відповідні нарахування належних позивачеві сум, оскільки розрахунок таких виплат повинен здійснюватись відповідачем шляхом попереднього коригування заробітної плати позивача на коефіцієнт її підвищення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 623/5338/15-а.

В той же час, суд звертає увагу на те, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, а також те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету, та інші обставини справи.

Такого висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи №825/325/16 (постанова від 18 липня 2018 року).

Тобто при визначенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає сплаті на користь позивача, слід враховувати відсоток, який становить частка невиплачених при звільненні позивачу сум від розрахованої загальної суми середнього заробітку.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії (місце знаходження: вул. Петровського, буд. 149, м. Бахмут, Донецька область, 84500; ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії щодо ненарахування та несплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2003 року по 25 серпня 2005 року.

Зобов`язати Артемівський міський відділ (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2003 року по 25 серпня 2005 року.

Зобов`язати Артемівський міський відділ (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 17 квітня 2020 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Зазначений строк обчислюється з урахуванням виключень, передбачених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України (в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна