Справа № 420/7563/19
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2020-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7563/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенко А.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
Обставини справи.
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати в подальшому ОСОБА_1 пенсію за віком з 09.08.2018 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.
Ухвалою суду від 18.12.2019 року адміністративний позов ОСОБА_2 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що звертались до відповідача із листом від 23.09.2019р. про добровільне виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.12.2018р. у справі №1540/4740/18, яким зобов`язано Березівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву №3100 від 09.08.2018 року про призначення пенсії ОСОБА_1 за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
Представник позивача, посилаючись на те, що вік Позивачки складає 63 роки, а страховий стаж понад 16 років, вважає, що вона досягла усіх необхідних умов призначення пенсії за віком, встановлених ч.1 ст.26 Закону. У зв`язку з викладеним, а також посилаючись на те, що як національне так і міжнародне законодавство не містить жодної норми обмеження виплати пенсії по факту місця проживання особи, - відпали усі підстави для обмеження пенсійних виплат позивачці-громадянці України, яку позбавили, на думку представника позивача, її майна-пенсії. У зв`язку з викладеним, представник позивача просить суду задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.
08.01.2020 року від Відповідача надійшов відзив на позов, згідно з яким відповідач позов не визнає та просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначає, що на виконання рішення суду, заява про призначення пенсії була розглянута Головним управлінням з урахуванням висновків суду та на підставі наданих до заяви документів. Після розгляду заяви Головним управлінням було винесене рішення №24 від 21 жовтня 2019 року.
Так, за результатами розгляду записів зазначених у трудовій книжці, період з 05.08.1985 року по 04.09.1986 року підлягає сумніву, оскільки там містяться виправлення і неточності, які не засвідчені належним чином, а отже не можуть бути враховані до страхового стажу, а саме:
- запис №6 не містить дати та номеру наказу про прийняття на роботу.
- запис №7, а саме про звільнення заявниці 21.11.1986р. містить необумовлені виправлення. В записі не збігається дата прийняття та номеру розпорядження, дата звільнення не засвідчена печаткою підприємства та підписом уповноваженої особи.
Також, листом №2458/02 від 22.08.2018 року заявника було повідомлено про те, що відповідно до пункту Порядку № 637 період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю підтверджується довідками виданими командирами (начальниками) військових частин, військово-навчальних закладів, підприємств установ і організацій в порядку, що визначається Міністерством оборони згідно додатку № 4. Позивачем така довідка надана не була, натомість була пред`явлена інша довідка, яка не відображає суті засвідчуваного факту та не передбачена додатками до Постанови №637.
Листом № 40Є-01 від 20.06.2018 року позивача було повідомлено, що до страхового стажу зараховуються періоди догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Проте копія свідоцтва про народження також не надавалась, внаслідок чого відсутні законні підстави зарахувати до страхового стажу період догляду за дитиною та долучити до страхового стажу цей період також не уявляється можливим. Пунктом 11 Порядку №637 зазначено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта, та документів про те що до досягнення дитиною трирічного віку мати не працювала.
Також, листами від 13.12.2019 №2171/03-5 та від 26.12.2019 №1582-4, Головним управлінням були надані запити до військового комісаріату Березівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про надання довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також надано запит до Роздільнянського відділу обслуговування ПФУ в Одеській області про підтвердження періоду роботи з 05.08.1985 року по 25.10.1986 року.
З урахуванням викладеного, відповідач зазначає, що позивачкою не були надані документи які передбачені Порядком №22 та наявний підтверджений стаж складає 14 років 5 місяців і 2 дні призначення пенсії позивачці суперечить нормам чинного законодавства.
Заяви чи клопотання від сторін.
Від представника позивача неоднарозово надходили клопотання про розгляд справи без участі представника та позивача.
24.03.2020 року від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.
Інших заяв чи клопотань від сторін, до суду не надходило.
Процесуальні дії вчинені судом.
Ухвалою суду від 21.02.2020 року, суд перейшов до розгляду справи в порядку загального позовного провадження та продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів.
Інші процесуальні дії судом не вчинялись.
Сторони у судове засідання, призначене на 24.03.2020 року не з`явились, про день, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.
В силу частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, розгляд справи проведено у порядку письмового провадження.
Обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, на даний час вона не працює.
17.10.2000 року позивачка виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.
Перед виїздом за кордон вона мешкала за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивачка вважає, що при віці 62 роки і страховому стажі понад 16 років, вона досягла усіх необхідних умов для призначення пенсії за віком, встановлених ч.1 ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Позивачкою у позові зазначено, що ані до виїзду, ані станом на сьогоднішній день пенсія їй не призначалась, відповідно пенсійних виплат вона не отримує.
09.08.2018 року, представники позивачки, діючи на підставі нотаріальної довіреності, надіслали безпосередньо до Березівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області копії документів позивача для призначення пенсії, нотаріально посвідчені та апостильовані.
29.08.2018 року був отриманий лист Березівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області за №2458/02 від 22.08.2018 року, у відповідності до якого, їй було відмовлено у розгляді питання щодо призначення пенсії, в тому числі на тих підставах, що нею не була дотримана вимога щодо особистого звернення за призначенням пенсії, що відсутність міжнародної пенсійної угоди між Україною та Ізраїлем не дозволяє відповідачу призначити пенсію, та що особиста заява позивачки, підписана нею перед нотаріусом особисто, нотаріально посвідчена та легалізована печаткою апостиль, передана відповідачу засобами поштового зв`язку, не є особистим зверненням позивачки і тому, на його думку, відсутні правові підстави для призначення їй пенсії за віком.
Не погоджуючись із рішенням Березівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області за №2458/02 від 22.08.2018 року, Позивач оскаржила його до суду.
20.12.2018 року Одеським окружним адміністративним судом було прийняте рішення у справі №1540/4740/18, яким було вирішено зобов`язати Березівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву №3100 від 09.08.2018 року про призначення пенсії ОСОБА_1 за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
10.09.2019 року, відповідно до Постанови КМУ від 22 серпня 2018 р. № 628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України», Березівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Одеській області було реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
23.09.2019 представники Позивачки звернулись до Відповідача з документами та листом про добровільне виконання рішення суду від 20.12.2018 у справі №1540/1740/18.
11.11.2019 було отримане рішення Відповідача № 24 від 21.10.2019 у відповідності до якого, було відмовлено у призначенні пенсії на тій підставі що не надано належним чином завірені копії документів для підтвердження стажу Позивачки для отримання пенсії.
Не погоджуючись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 24 від 21.10.2019, Позивачка звернулась із даним позовом до суду.
Джерела права й акти їх застосування.
Згідно з ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Законі України "Про пенсійне забезпечення", якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.
Відповідно до ст. 1 Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року (надалі - Закон № 1788), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.
У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).
Відповідна міжнародна угода між Україною та Ізраїлем щодо пенсійного забезпечення осіб, які проживають за кордоном відсутня, тому слід керуватись вимогами законодавства України про пенсійне забезпечення.
Стаття 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років, які народилися по 30 вересня 1956 року включно.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.
Так, зокрема статтею 113 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 року N 1382-IV, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відповідно до п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі по тексту - Порядок № 22-1), заява, зокрема про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.
Пунктом 1.7 Порядку № 22-1 встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Відповідно до п.2.23 Порядку №22-1, документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.
Згідно із п.4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).
Відповідно до п.4.3 Порядку №22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 637 від 12.03.1993 року передбачено, що періоди які містять неправильні чи неточні записи про періоди роботи в трудовій книжці, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи що містять відомості про період роботи.
Пунктом 13 Порядку №637 зазначено, що період проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток №4) виданими командирами військових частин, у гарнізонах розташованих за кордонами колишнього СРСР та України на підставі особової справи звільненого військовослужбовця та документів про перетин державного кордону дружиною військовослужбовця.
Висновки суду.
Оцінюючи оскаржені дії суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 2 ст. 2 КАС України та доходить висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а одже, відповідно до полежень ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування має право на призначення пенсії за віком за наявності страхового стажу не менше 15 років.
Як вбачається із відзиву на позов, підтверджений стаж ОСОБА_1 складає 14 років 5 місяців і 2 дні.
Також, з відзиву на позов вбачається, що за результатами розгляду записів, зазначених у трудовій книжці, період з 05.08.1985 року по 04.09.1986 року підлягає сумніву, оскільки там містяться виправлення і неточності, які не засвідчені належним чином, а отже не можуть бути враховані до страхового стажу, а саме:
- запис №6 не містить дати та номеру наказу про прийняття на роботу.
- запис №7, а саме про звільнення заявниці 21.11.1986р. містить необумовлені виправлення. В записі не збігається дата прийняття та номеру розпорядження, не засвідчена печаткою підприємства та підписом уповноваженої особи.
Суд не погоджується із зазначеним висновком Відповідача, з огляду на наступне.
Дійсно, судом встановлено, що у трудовій книжці, запис № 6 та № 7 не відповідають вимогам щодо правильності їх заповнення та Відповідач з цього приводу має сумніви щодо даних записів. Проте, суд зазначає, що у трудовій книжці запис № 8, який дублює запис № 6 та запис №9, який дублює запис № 7 (крім дати звільнення), містить дату та номер наказу про прийняття на роботу та дату звільнення з печаткою підприємства. При цьому суд враховує дату звільнення, яка зазначена не у записі № 7, а у записі №9, а саме 25.10.1986 року.
Таким чином, на думку суду, Відповідачем повинен бути врахований період роботи ОСОБА_1 , з 05.08.1985 року по 25.10.1986 року.
Щодо періоду проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, суд зазначає наступне.
Представником позивача до позову було надано довідку Міністерства оборони СРСР №318/6 від 05 січня 1983 року, яка видана на ім`я ОСОБА_1 , про те, що вона, з 14.04.1980 по 05.01.1983 роки знаходилась за кордоном за місцем служби чоловіка.
Судом встановлено, що на підставі запиту Відповідача до військового комісаріату Березівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про надання довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, Військовим комісаріатом була надана відповідь від 06.02.2020 року №455, в якій зазначено, що ОСОБА_3 , 1952 року народження, майор у відставці, у період зазначений у довідці №318/6 від 05 січня 1983 року, яка видана на ім`я ОСОБА_1 , проходив військову службу в Десятому Головному управлінні Генерального Штабу Збройних Сил СРСР із 20 січня 1980 року по 11 січня 1983 року.
Дійсно, Порядком № 637 від 12.03.1993 року передбачено певну форму довідки щодо періоду проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, проте, суд вважає за можливе, врахувати довідку Міністерства оборони СРСР №318/6 від 05 січня 1983 року, на підставі відповіді військового комісаріату Березівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 06.02.2020 року №455, яка підтвердила, що ОСОБА_3 , 1952 року народження, проходив військову службу в Десятому Головному управлінні Генерального Штабу Збройних Сил СРСР із 20 січня 1980 року по 11 січня 1983 року.
Таким чином, на думку суду, Відповідачем повинен бути врахований страховий стаж ОСОБА_1 , за період з 14.04.1980 по 05.01.1983 роки.
Водночас, суд вважає передчасною вимогу про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати в подальшому ОСОБА_1 пенсію за віком з 09.08.2018 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, виходячи з наступного.
Згідно із частинами 2 та 3 статті 24 Закону«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 1 статті 28 Закону, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини.
Згідно із ч. 3 статті 28 Закону, за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої цієї статті, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Таким чином, обчислення страхового стажу, як і визначення розміру пенсії є повноваженнями відповідача, які реалізовуються в процесі прийняття рішення про призначення пенсії, тож на цьому етапі зазначена вимога позивача є передчасною.
Разом з тим, з метою захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області повторно розглянути заяву №5493 від 23 вересня 2019 р., з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
Частиною 1 статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 , підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 5-9, 72,77, 90, 139, 242 - 246, 263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області повторно розглянути заяву №5493 від 23 вересня 2019 р., з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (), за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), сплачений судовий збір у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бутенко А.В.

.