Справа № 420/1212/20
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2020-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2020 року м. Одеса справа № 420/1212/20

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дії відповідача, які виразилися у відмові направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення позивача, що враховується для перерахунку пенсій, із зазначенням в ній посадового окладу за 43 тарифним розрядом; визнання протиправними дії відповідача щодо визначення позивачу розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року; зобов`язання відповідача оформити та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області довідки про розмір грошового забезпечення позивача для перерахунку пенсії виходячи з 43 тарифного розряду та з визначенням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідні тарифні коефіцієнти, а саме:

- з 01.01.2018 року: посадовий оклад в розмірі 8190,60 грн. та оклад за військовим званням в розмірі 1563,66 грн.;

- з 01.01.2019 року: посадовий оклад в розмірі 9180,60 грн. та оклад за військовим званням в розмірі 1752,66 грн.;

- з 01.01.2020 року: посадовий оклад в розмірі 10390,60 грн. та оклад за військовим званням в розмірі 1983,66 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі п.7 Постанови Кабінету міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» Одеським обласним військовим комісаріатом направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Довідку про розмір його грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, у порядку, визначеному рішенням Кабінету Міністрів України, за вих.№ЮО80506 від 04.04.2018 року.

Разом з тим, згідно вищезазначеної довідки, позивачу за посадою начальника служби пального і мастильних матеріалів управління тила Одеського військового округу, встановлено посадовій оклад в сумі 6910,00 грн., що відповідає 37 тарифному розряду.

Не погоджуючись із зазначеним розміром посадового окладу, 01.08.2019 року позивач звернувся до відповідача з проханням направити до ГУ ПФУ в Одеській області оновлену довідку про розмір його грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, із зазначенням в ній посадового окладу в розмірі 7750,00 грн., що відповідає 43 тарифному розряду. Однак відповідач листом від 14.08.2019 року вих.№5604 відмовив позивачу у виготовленні оновленої довідки.

Також позивач зазначив, про те, що відповідачем протиправно з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2018 року визначено розмір його посадового окладу та окладу за військовим званням, замість визначення його шляхом множення на 50% розміру мінімальної заробітної плати відповідно до п.4 Постанови №704.

Так, не погоджуючись з вищенаведеними обставинами та діями відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки надав до суду відзив на адміністративний позов, який мотивований тим, що листом тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2019 року №2393/4/53дск, повідомлено, що у спільній директиві Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 28.11.2018 року №332/1/18дск та у директиві командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 01.12.2018 року №17дск не визначено, що Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки являється правонаступником ІНФОРМАЦІЯ_2 , що обумовлено п. 4.4. наказу Міністерства оборони України від 22.11.2016 №620ДСК.

Також представником відповідача зазначено, що у довідці від 04.04.2018 року №ЮО805506 розрахований посадовий оклад правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки посада на день звільнення з військової служби ОСОБА_1 начальника служби паливного та мастильних матеріалів управління тила Одеського військового комісаріату відповідає 37 тарифному розряду та вираховувався із застосування додатку 24 до Наказу Міністерства оборони України від 01.03.2018 року №90 «Схема співвідношення встановлених до 01.03.2018 року розмірів посадових окладів за посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, звільнених з військової служби, до відповідних тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України».

Між іншим представник відповідача вказує також на те, що згідно п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704, установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, таким чином на думку відповідача застосування розрахунку грошового забезпечення виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленої на 01.01.2018 року, на 01.01.2019 року та на 01.01.2020 року є необґрунтованим.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надало до суду пояснення відповідно до яких зазначило, що ним після надходження на його адресу довідки 04.04.2018 року №ЮО805506 від відповідача здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 на виконання вимог ч.4 ст.63 Закону №2262, Постанови №704 та Постанови №103 а також враховано всі складові, зазначені Одеським обласним військовим комісаріатом в довідці.

Ухвалою суду від 19.02.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Також ухвалою суду від 19.02.2020 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області в строк для надання відзиву надати до суду належним чином засвідчену копію особової справи ОСОБА_1 .

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

Так, згідно виписки з наказу Міністра оборони України полковника ОСОБА_1 , начальника служби паливно і мастильних матеріалів управління тила ОдВС звільнено в запас за статтею 59, пункт «г» - за станом здоров`я, з правом носіння військової форми, з оголошенням подяки за бездоганну службу (а.с.6).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером Міністерства оборони України, перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивачу призначена пенсія з 06.02.1993 року та відповідно до розрахунку по пенсійній справі ОСОБА_1 №ЮО080506 з 01.01.2008 року його сума грошового забезпечення складає:

- посадовий оклад - 1360,00 грн.;

- оклад за військове звання (полковник/капітан 1р.) - 135,00 грн.;

- надбавка за вислугу років 40% - 598,00 грн.;

- надбавка за особливо важливі завдання 50% - 1046,00 грн.;

- надбавка за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці 20% - 272,00 грн.;

- премія 10% - 136,00 грн.;

- всього - 3547,50 грн.

Згідно довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, у порядку визначеному рішенням Кабінету Міністрів України №ЮО80506 від 04 квітня 2018 року, виданою Одеським обласним військовим комісаріатом, зазначено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 року розмір посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною посадою, за нормами, чинними на 01.03.2018 року, за посадою начальник служби пального та мастильних матеріалів управління тилу ОДВО, становить:

- посадовий оклад - 6910,00 грн.;

- оклад за військовим званням (полковник) - 1480,00 грн.;

- надбавка за вислугу років (50%) - 4195,00 грн.;

- усього - 12585,00 грн. (а.с.7).

Відповідно до перерахунку пенсії з 01 січня 2018 року, пенсія за вислугу років позивача становить:

- посадовий оклад - 6910,00 грн.;

- оклад за військове звання - 1480,00 грн.;

- процентна надбавка за вислугу років 50% - 4195,00 грн.;

- всього - 12585,00 грн.

01 серпня 2019 року представник позивача звернувся з заявою (вхід. №1/2) до Одеського обласного військового комісара Територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якій просив надати оновлену довідку до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для перерахунку пенсії, згідно ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема з урахуванням того, що посада ОСОБА_1 відноситься до тарифний розряд якої 43 (а.с.8).

14 серпня 2019 року військовий комісар Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки листом за №5604 повідомив, що на дату звільнення зі служби ОСОБА_1 займав посаду начальника служби пального та мастильних матеріалів управління тилу Одеського військового округу. Оскільки у схемах, визначених у додатках 1-22 наказу Міністерства оборони України №90 ввід 01.03.2018 року, відповідної або аналогічної посади, яку позивач займав на дату звільнення зі служби не має, то керуючись абзацом 2 пункту 1 цього ж наказу, за цією посадою станом на 01.03.2018 року встановлено 37 тарифний розряд, який відповідає посадовому окладу 6910,00 грн., а отже підстав для направлення оновленої довідки немає (а.с.9).

Також в матеріалах справи міститься лист Головного управління оборонного планування Генерального штабу Збройних Сил України від 25 жовтня 2019 року №322/1/5329 яким на запит представника позивача йому повідомлено, що у 2015 році управління Південного оперативного командування переформовано у військову частину НОМЕР_1 з утриманням на штаті №01/134 та на цей час зазначеним штатом передбачено посаду «начальника служби пального та мастильних матеріалів» тилу військової частини НОМЕР_1 (ШПК полковник, ВОС 240102, тарифний розряд 43). (а.с.10).

Дослідивши адміністративний позов, відзив Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України №332/1/18 дск від 28.11.2018 року «Про проведення додаткових організаційних заходів Збройних Сил України в 2018 році» та директиви командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №17 дск від 01.12.2018 року «Про проведення додаткових організаційних заходів в військах оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у 2018 та 2019 роках та відповідно до Наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 №517 від 12.12.2018 року «Про введення в дію штату Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №43/056», ІНФОРМАЦІЯ_3 з 29.12.2018 року переформовано в Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

Згідно до аб.2 ч.2 Розпорядження Кабінету Міністрів України №492-р від 19 липня 2017 року «Про реалізацію пілотного проекту щодо утворення територіального центру комплектування та соціальної підтримки» територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (далі - територіальний центр) на період реалізації пілотного проекту здійснює повноваження, які покладені відповідно до законодавства на військові комісаріати, та забезпечує дотримання вимог законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період людських і транспортних ресурсів на відповідній території, а начальник територіального центру здійснює повноваження, які покладені відповідно до законодавства на військового комісара.

Таким чином, починаючи з 29.12.2018 року Одеський обласний військовий комісаріат переформований в Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки та виконує функції, які були покладені на Одеський обласний військовий комісаріат.

Питання пенсійного забезпечення військових пенсіонерів регулюється Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року (далі Закон №2262-ХІІ).

Частиною 3 ст.43 Закону №2262-ХІІ встановлено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 4 статті 63 Закону №2262-ХІІ, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21 лютого 2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова №103) визначено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон) до 1 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Відповідно до п.1 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №45 від 13 лютого 2008 року (далі Порядок №45), пенсії, призначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.3 Порядку №45 на підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.

Перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі (п.4 Порядку №45).

Відповідно до п.5 Порядку №45 під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням.

Відповідною вважається посада, яка за класифікаційними характеристиками, зокрема назвою, розміром посадового окладу, функціональністю та організаційним рівнем підрозділу у структурі органу (організації, установи, військової частини тощо) прирівнюється до посади, з якої особа була звільнена (п.6 Порядку №45).

Суд критично відноситься до доводів відповідача, що оскільки у додатках 1-22 Наказу Міністерства оборони України №90 від 01.03.2018 року, відповідної або аналогічної посади, яку позивач займав на дату звільнення зі служби не має, то позивачу встановлено 37 тарифний розряд, який відповідає посадовому окладу 6910 грн., з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704) затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1.

Згідно до п.4 Постанови №704 установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Відповідно до Додатку 1 Постанови №704 «Тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу», тарифний розряд 43 відповідає тарифному коефіцієнту 4,4.

Згідно примітки 1 до Додатку 1 Постанови №704 посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Як встановлено судом, 18.01.1993 року позивач був звільнений з військової служби в запас з посади начальника служби пального і мастильних матеріалів управління тилу управління Одеського військового округу.

Згідно з повідомленням першого заступника начальника Головного управління оборонного планування Генерального штабу Збройних Сил України від 25.11.2019 року за вих. № 322/1/5329 (далі - Повідомлення № 322/1/5329), управління Одеського військового округу у період з 01.12.1995 року по 03.01.1998 року утримувалося на штаті № 1/030 - «Управління військового округу».

Зазначеним штатом передбачалися посади «Команчуючий військами військового округу» (ШПК (штатно-посадова категорія) - генерал-полковник, ВОС (військово-облікова спеціальність) - 0201001) з коефіцієнтом посадового окладу 15,8 та «Начальник служби пального і мастильних матеріалів» управління тилу управління Одеського військового округу (ШПК - полковник, ВОС - 2401002) з коефіцієнтом посадового окладу 13,8.

Станом на 03.01.1998 року управління Одеського військового округу переформовано в управління Південного оперативного командування з утриманням на штаті № 1/028 - «Управління оперативного командування (Південного)».

На дату затвердження зазначеного штату 27.11.1997 року передбачалися посади «Командуючий військами оперативного командування (ШПК - генерал-полковник, ВОС - 0201001) з коефіцієнтом посадового окладу 15,8 та «Начальник служби пально-мастильних матеріалів» управління тилу управління Південного оперативного командування (ШПК - полковник, ВОС - 2401002) з коефіцієнтом посадового окладу 13,8.

Згідно цього ж Повідомлення № 322/1/5329, у 2015 році управління Південного оперативного командування переформовано у військову частину НОМЕР_1 з утриманням на штаті №01/134.

На цей час зазначеним штатом передбачені посади:

«Командувач військ» (ШПК - генерал-лейтенант, ВОС - 0110001, тарифний розряд - 58);

«Начальник служби пального та мастильних матеріалів» тилу військової частини НОМЕР_1 (ШПК - полковник, ВОС - 2401002, тарифний розряд - 43).

Відповідність зазначених посад підтверджується наступним:

- обидва органи військового управління мають назву «управління оперативного командування» (після перейменування з 03.01.1998 року Одеського військового округу Південне оперативне командування);

- організаційним рівнем підрозділів служби пального і мастильних матеріалів у структурі обох управлінь оперативного командування;

- обидві відповідні посади мають однакову назву «Начальник служби пального та мастильних матеріалів»;

- ШПК обох відповідних посад - «полковник»;

- ВОС обох відповідних посад - 2401002.

Отже, суд доходить до висновку, що посада «Начальник служби пального та мастильних матеріалів» тилу військової частини НОМЕР_1 (ШПК - полковник, ВОС - 2401002, тарифний розряд - 43) є відповідною або аналогічною посаді на час звільнення позивача «Начальник служби пального і мастильних матеріалів» управління тилу управління Одеського військового округу (ШПК - полковник, ВОС - 2401002) з коефіцієнтом посадового окладу 13,8, яку позивач займав на дату звільнення його із служби, а тому розмір посадового окладу, на рівні тарифного розряду 37, який було зазначено у довідці про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, у порядку, визначеному рішенням Кабінету Міністрів України від 04 квітня 2018 року є протиправним та не відповідає штатній категорії посади, яку ОСОБА_1 обіймав на час звільнення з військової служби.

Згідно з положеннями ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Таким чином суд доходить до висновку щодо необхідності зобов`язати відповідача оформити та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області довідки про розмір грошового забезпечення позивача для перерахунку пенсії виходячи з 43 тарифного розряду.

Щодо вимог позивача, а саме визнання протиправним дії відповідача щодо визначення ОСОБА_1 розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось судом вище, пунктом 4 Постанови № 704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови встановлено, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

Так, в лютому 2018 року постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови № 704 було викладено у новій редакції, а саме: « 4.Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

В той же час Приміткою 1 Додатку 1 до Постанови № 704, посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт та відповідно до примітки до Додатку 14 також передбачено що, оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Згідно із ст. 6 КАС України Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Венеціанська комісія у своїй доповіді від 04 квітня 2011 року "Верховенство права" вказала, що правова визначеність є елементом верховенства права та є істотно важливою для питання довіри до судової системи. Аби досягти цієї довіри, держава повинна зробити текст закону легко доступним, закон має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку. Згідно з усталеною практикою Європейського суду поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «C.G. та інші проти Болгарії» та ін.

На підставі викладеного, судом встановлено, що у постанові, яка регулює питання грошового забезпечення військовослужбовців існує юридична колізія між пункт 4 Постанови № 704 та приміткою 1 Додатку 1, приміткою до Додатку 14 до вказаної постанови Кабінету Міністрів України.

Європейський суд неодноразово вказує, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справі «Кантоні проти Франції»).

З урахуванням встановленого, розрахунки посадового окладу позивача мають проводитись шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Враховуючи висновки суду, а саме щодо відповідності посади ОСОБА_1 при звільненні 43-му тарифному розряду, суд зазначає наступне.

Додатком №1 до Постанови №704 визначено схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, відповідно до якої за тарифним розрядом "43" застосовується тарифний коефіцієнт "4.4".

Додатком 14 до Постанови №704 визначено схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, відповідно до якої за військовим (спеціальним) званням "полковник" застосовується тарифний коефіцієнт "0,84".

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1762,00 грн., а мінімальна заробітна плата - 3 723,00 грн. Отже, 50% МЗП буде складати 1861,50 гривень, що більше за розмір прожитковий мінімум для працездатних осіб.

Таким чином, вихідний показник, який повинен братися для перерахунку показників значень для визначення розміру окладу за посадою та військовим званням повинен бути 1861,50 грн.

Отже, для коректного визначення окладу позивача за військовим (спеціальним) званням варто застосовувати мінімальний множник, а саме 50% мінімальної заробітної плати - 1861,5 грн. (на 2018 рік).

Такі ж правові позиції висловлені у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року № 857/11413/19 та у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року № 520/8061/19.

Аналогічне правило застосовується до визначення розміру окладу за військовим званням «полковника». Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 тарифний коефіцієнт для цього розряду складає - 0,84.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що посадовий оклад позивача повинен складати 8190,60 грн. (1861,50 х 4,4), а не 6910,00 грн., як визначено відповідачем, а оклад за військовим званням повинен становити 1563,66 грн. (1861,50 х 0,84), а не 1480,00 грн., як визначено відповідачем.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII установлено, що у 2019 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становить 4173 гривні.

Разом з тим, суд зазначає, що при визначенні посадового окладу відповідачу необхідно було взяти 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати станом на 2019 рік та помножити на відповідний тарифний коефіцієнт.

Станом на 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1853 грн., а мінімальна заробітна плата - 4173 грн. Отже, 50% мінімальної заробітної плати буде складати 2086 грн. 50 коп.

Відтак, вихідний показник, який повинен братися для перерахунку показників значень для визначення розміру окладу за посадою та за військовим званням з 1 січня 2019 року повинен бути 2086 грн. 50 коп. Отже, посадовий оклад позивача, як начальнику служби пального і мастильних матеріалів управління тилу Одеського військового округу, повинен становити 9 180,00 грн. 60 коп. (2086 грн. 50 коп. х 4,4 = 9 180,00 грн. 60).

Отже, оклад позивача за військовим званням полковника на 1 січня 2019 року повинен становити 1752 грн. 66 коп. (2086 грн. 50 коп. х 0,84 = 1752 грн. 66).

Також статтею 8 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-IX установлено, що у 2020 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становить 4723 гривні.

Разом з тим, суд зазначає, що при визначенні посадового окладу відповідачу необхідно було взяти 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати станом на 2020 рік та помножити на відповідний тарифний коефіцієнт.

Станом на 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2027 грн., а мінімальна заробітна плата - 4723 грн. Отже, 50% мінімальної заробітної плати буде складати 2361 грн. 50 коп.

Відтак, вихідний показник, який повинен братися для перерахунку показників значень для визначення розміру окладу за посадою та за військовим званням з 1 січня 2020 року повинен бути 2361 грн. 50 коп. Отже, посадовий оклад позивача, як начальнику служби пального і мастильних матеріалів управління тилу Одеського військового округу, повинен становити 10 390,00 грн. 60 коп. (2361 грн. 50 коп. х 4,4 = 10 390,60 грн. 60) та оклад позивача за військовим званням полковника повинен становити 1983 грн. 66 коп. (2361 грн. 50 коп. х 0,84 = 1983 грн. 66).

Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення по справі «Ольсон проти Швеції», в якому суд зазначив, що будь-яка норма не може рахуватися «законом», якщо її не сформульовано з достатньою точністю так, щоб громадянин мав змогу, якщо потрібно, з відповідними рекомендаціями, до певної міри передбачити наслідки своєї поведінки.

Виходячи з наведеного та згідно з усталеною практикою Європейського суду, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «G.G. та інші проти Болгарії»).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, позаяк нечіткість Постанови №704, коли примітки до додатків 1,14 на які посилається позивач і які, не визнає відповідач, є в свою чергу частинами даного нормативно-правового акта, які представляють державно-владний припис, призначений для спеціального текстового або символічного підкреслення, має супровідний характер.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено обґрунтованості та правомірності дій щодо зменшення ОСОБА_2 розміру пенсії за вислугу років з 90% на 70% від грошового забезпечення при проведенні перерахунку пенсії позивачу з 01.01.2018 року.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позову додано квитанцію №1863-4910-5146-6782 від 07.02.2020 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 840,80 грн. (а.с.11).

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути на його користь суму сплаченого ним судового збору у загальному розмірі 840,80 грн. сплаченого за квитанцією №1863-4910-5146-6782 від 07.02.2020 року з Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оскільки на підставі саме його протиправних дій були порушені права та інтереси позивача.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним дії Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, які виразилися у відмові направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , що враховується для перерахунку пенсій, із зазначенням в ній посадового окладу за 43 тарифним розрядом. Визнати протиправними дії Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо визначення ОСОБА_1 розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки оформити та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області довідки про розмір грошового забезпечення позивача для перерахунку пенсії виходячи з 43 тарифного розряду та з визначенням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідні тарифні коефіцієнти, а саме:

- з 01.01.2018 року: посадовий оклад в розмірі 8190,60 грн. та оклад за військовим званням в розмірі 1563,66 грн.;

- з 01.01.2019 року: посадовий оклад в розмірі 9180,60 грн. та оклад за військовим званням в розмірі 1752,66 грн.;

- з 01.01.2020 року: посадовий оклад в розмірі 10390,60 грн. та оклад за військовим званням в розмірі 1983,66 грн.

Стягнути з Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (65044, м. Одеса, вул. Піроговська, 6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. сплачені за квитанцією №1863-4910-5146-6782 від 07.02.2020 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іванов Е.А.

.