Справа № 120/211/20-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 квітня 2020 р. Справа № 120/211/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бершадського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Бершадського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 25.03.2019 про накладення штрафу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що не погоджується з оскаржуваною постановою та вважає її протиправною з тих підстав, що 03.07.2018 до Закону України "Про виконавче провадження" внесені зміни, які набрали чинності 28.08.2018, а саме: відповідно до абз. 2 ч. 14 ст. 71 цього Закону, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Однак, позивач звертає увагу на те, що його заборгованість зі сплати аліментів виникла ще до внесення відповідних змін до Закону України "Про виконавче провадження".

З огляду на викладене, позивач вважає, що раніше існуюча заборгованість не може впливати і враховуватися при визначенні штрафних санкцій відповідно до абз. 2 ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", які набрали чинності лише з 28.08.2018. Разом із тим, відповідачем в порушення статті 58 Конституції України винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу.

Наведені вище обставини зумовили звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою 11.02.202 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку, визначеному ст. 287 КАС України. Судове засідання призначено на 20.02.2020.

Ухвалою від 20.02.2020 відкладено судовий розгляд справи до 03.03.2020, у зв`язку з відсутністю доказів належного повідомлення позивача про дату, час та місце його проведення.

Ухвалою від 03.03.2020 відкладено судовий розгляд справи до 18.03.2020, у зв`язку з відсутністю доказів належного повідомлення позивача про дату, час та місце його проведення.

Судове засідання 18.03.2020 не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. Наступне судове засідання призначено на 16.04.2020.

В судове засідання 16.04.2020 позивач не прибув, натомість подав клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлявся завчасно та належним чином. Крім того, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд даної справи без його участі.

При цьому, позиція відповідача з приводу заявлених позовних вимог суду не відома, адже відзив на позовну заяву останнім подано не було.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини 3 статті 194 КАС України, на думку суду, наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що постановою від 03.10.2016 старшим державним виконавцем Бершадського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відкрито виконавче провадження ВП №52462413 з примусового виконання виконавчого листа №123/2255/16-ц від 27.09.2016 про стягнення аліментів.

Як слідує із наявного у матеріалах справи копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні №52462413 за період з 30.08.2016 по 01.06.2019, станом на лютий 2019 за позивачем рахується заборгованість в сумі 22844,86 грн.

25.03.2019 старшим державним виконавцем Бершадського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) винесено постанову про накладення на позивача штрафу в сумі 6853,46 грн. у відповідності до абз. 2 ч. 14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження".

Разом із тим, на думку позивача, дана постанова від 25.03.2019 винесена відповідачем всупереч ст. 58 Конституції України, а також без відображення у ній розрахунку заборгованості та із зазначенням невірного прізвища стягувача, а тому він звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII) і, відповідно до ч. 3 цієї статті, визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Так, статтею 195 СК України встановлено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном (ч. 1 ст. 195 СК України).

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості (ч. 2 ст. 195 СК України).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ч. 3 ст. 195 СК України).

Частиною 4 ст. 71 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

Згідно із ч. 8 ст. 71 Закону № 1404-VIII спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 1404-VIII строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.

28.08.2018 набрав чинності Закон України від 03.07.2018 року № 2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" (далі - Закон №2475-VIII).

Зокрема, відповідно до Закону № 2475-VIII положення частини 4 ст. 11 Закону №1404-VIII викладено в такій редакції - "Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання".

Крім іншого, Законом №2475-VIII доповнено положення статті 71 Закону №1404-VIII частиною 14 наступного змісту:

"За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу".

В даному ж випадку, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач, посилаючись на положення ст. 58 Конституції України, зазначає, що наявна у нього заборгованість виникла ще до внесення відповідних змін, а тому не може впливати і враховуватися при визначенні штрафних санкцій відповідно до абз. 2 ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", які набрали чинності лише з 28.08.2018.

Разом із тим, наведені вище твердження позивача суд оцінює критично, з огляду на наступне.

Так, за загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, згідно якої, дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі 1-7/99).

В даному ж випадку, з 28.08.2018 положеннями ч. 4 ст. 11 Закону № 1404-VIII визначено, що строк обчислення державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів (заборгованість за один рік, заборгованість за два роки, заборгованість за три роки, тощо) саме для застосування заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Відповідні зміни до ч. 4 ст. 11 Закону №1404-VIII є чинними та неконституційними у встановленому законом порядку не визнавались.

Із наведеного вище слідує, що з 28.08.2018 року державний виконавець має право прийняти рішення про накладення на боржника штрафу у виконавчому провадженню по примусовому виконанню судового рішення про стягнення аліментів за встановленням, зокрема, двох юридичних фактів: по-перше, - станом на 28.08.2018 (та у подальшому на день прийняття рішення про накладення штрафу) боржник має заборгованість зі сплати аліментів, по-друге, - сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за один, два чи/або три роки.

Як слідує із наявного у матеріалах справи копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні №52462413 за період з 30.08.2016 по 01.06.2019 станом на лютий 2019 за позивачем рахується заборгованість в сумі 22844,86 грн.

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що державним виконавцем цілком обґрунтовано винесено постанову про накладення на позивача штрафу в сумі 6853,46 грн. у відповідності до абз. 2 ч. 14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження".

В той же час, суд критично оцінює посилання позивача на розбіжності у прізвищі стягувача, зазначеного у рішенні суду та в оскаржуваній постанові (в дійсності - ОСОБА_2 , а у постанові - ОСОБА_2 ), адже прізвище стягувача - ОСОБА_2 зазначено саме у виконавчому листі №123/2255/16-ц від 27.09.2016 за яким і було відкрито виконавче провадження.

Разом із тим, технічна помилка в зазначені прізвища стягувача за наявності інших відомостей, які дають змогу ідентифікувати особу стягувача (ідентифікаційного коду), на думку суду, не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

Крім того, позивач також зазначає, що державний виконавець в порушення положень ч. 4 ст. 71 Закону №1404-VIII не повідомляв його про розрахунок заборгованості.

Проте, як уже зазначалось судом вище, відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику лише у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

Що ж до посилань позивача на те, що державним виконавцем не обраховувався щомісячно розмір заборгованості, то суд їх оцінює критично, адже відповідні розрахунки заборгованості за кожний місяць наявні у матеріалах виконавчого провадження №52462413, копії матеріалів якого були надані відповідачем на вимогу суду та долучені до матеріалів справи.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

З урахуванням вимог ст. 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. ст. 255, 272 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

Бершадський районний відділ Державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Героїв України, 8, м. Бершадь, Вінницька область, ).

Повний текст рішення складено 16.04.2020.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна