Справа № 520/2827/2020
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків

15 квітня 2020 р. Справа № 520/2827/2020
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Супрун Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Східного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ) (, м. Харків, вул. Семінарська, буд. 22, 61093), Військової частини НОМЕР_3 Західного ОТО НГУ (Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України) (, м. Вінниця, вул. Некрасова, буд. 72, 21007) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Східного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України) в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Східного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 03.02.2016 року по 10.04.2017 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 10.04.2017 року;

- визнати протиправною бездіяльність Східного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ) () щодо не проведення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) своєчасного повного розрахунку при звільненні;

- зобов`язати Східне територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ) () нарахувати та виплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 03.02.2016 року по 10.04.2017 року, виходячи з грошового забезпечення на день звільнення з військової служби, а саме 10.04.2017 року;

- стягнути з Східного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ) () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки з 10.04.2017 по день фактичного розрахунку;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 Західного ОТО НГУ (Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України) (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 25.04.2017 року по 14.11.2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 14.11.2019 року;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України) (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) щодо не проведення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) своєчасного повного розрахунку при звільненні;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України) (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 25.04.2017 року по 14.11.2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 14.11.2019 року;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України) (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки з 14.11.2019 року по день фактичного розрахунку.

Крім того, позивач просить суд допустити рішення про присудження грошового забезпечення (компенсації за невикористану відпустку) відповідно до п.2 ч.1 ст.371 КАС України та стягнення середнього заробітку до негайного виконання з урахуванням п.1 ч.2 ст.371 КАС України в розмірі всієї суми боргу.

Суд зазначає, що дана адміністративна справа не належить до переліку справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження та має незначну складність.

Відповідно до положень ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі у відповідності до положень ст. 257 КАС України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.2,3,4,5 ст.262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що Військовою частиною НОМЕР_2 та Військової частиною НОМЕР_3 станом на день прийняття наказів про виключення позивача зі списків особового складу протиправно не було проведено усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивач вважає, що він має право на додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 ч.1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту».

До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду Військовою частиною НОМЕР_2 16.03.2020 за вх.№01-26/20831/2020 подано відзив на позовну заяву в якому останній зазначив, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки відповідач у спірних правовідносинах діяв у відповідності до норм чинного законодавства, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Військовою частиною НОМЕР_3 Національної гвардії України 31.03.2020 за вх.№01-26/25473/2020 до канцелярії суду подано відзив на позовну, в якому відповідач зазначив, що Військова частина НОМЕР_3 у спірних правовідносинах діяла відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також до канцелярії суду 14.04.2020 від представника Військової частини НОМЕР_2 надійшли заперечення на позовну заяву, в яких останній провив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частини стягнення середнього заробітку за весь час затримки з 10 квітня 2017 по день фактичного розрахунку, вважаючи їх безпідставними та передчасними.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до витягу з послужного списку молодшого сержанта ОСОБА_1 , за підписом начальника відділення кадрів Військової частини НОМЕР_6 , вбачається, що 10.05.2015 під час проведення часткової мобілізації позивача призвано на військову службу відповідно до Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" та Указу Президента України №15 від 14.05.2015.

З 10.05.2015 по 10.05.2017 перебував на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_2 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, що підтверджується витягом з послужного списку позивача.

З матеріалів справи встановлено, що 03 лютого 2016 року ОСОБА_1 , видано посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_7 .

Зі змісту послужного списку ОСОБА_1 , вбачається, що наказом командира Військової частини НОМЕР_2 №20 о/с від 27.03.2017 позивача молодшого сержанта, кулеметника 3-го відділення 1-го стрілецького взводу 19-ї стрілецької роти 5-20 стрілецького батальйону 10.05.2017 звільнено у запас Збройних Сил України за ст. 26 ч.8 пункту "ї" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків визначених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону та виключений зі списків особового складу частини з 10.05.2017.

Наказом командира Військової частини від 25.04.2017 №103 позивача зараховано на військову службу за контрактом на 3 роки з 25.04.2017 по 24.04.2020, що підтверджується послужним списком ОСОБА_1 ..

Відповідно до послужного списку позивача, наказом командира Військової частини НОМЕР_3 №263 від 14.11.2019 ОСОБА_1 , звільнено від займаної посади та відряджений для подальшого проходження військової служби в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_6 м. Харків, та виключено зі списків особового складу військової частини з 14.11.2019.

Вважаючи, що відповідачі протиправно не виплатили грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за відповідні періоди передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ та протиправно не провели своєчасний повний розрахунок при звільненні, позивач звернувся до суду з означеним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі за текстом - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-ХІІ Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі за текстом - Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (надалі за текстом - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).

За визначенням статті 1 Закону № 3543-XII особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак, Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки».

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (надалі за текстом Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити свою позицію щодо строків звернення позивача до суду з означним позовом.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Крім того, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року справі «Тимошенко проти України» (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту «законності», передбаченому Конвенцією стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість за потреби, за відповідної консультації передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що при звільненні з військової служби у запас позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним у періоди з 3.02.2016 по 10.04.2017 та з 25.04.2017 по 14.11.2019 відпустки, як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

До вказаного висновку дійшов Верховний суд у рішенні від 16.05.2019 року у зразковій справі № 620/4218/18.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність Східного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 03.02.2016 року по 10.04.2017 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 10.04.2017 року та визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 25.04.2017 року по 14.11.2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 14.11.2019 року, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, суд дійшов висновку, що задля належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати Східне територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 03.02.2016 року по 10.04.2017 року, виходячи з грошового забезпечення на день звільнення з військової служби, а саме 10.04.2017 року та зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 Західного ОТО НГУ (Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 25.04.2017 року по 14.11.2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 14.11.2019 року.

Щодо позивних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльність Східного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не проведення ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні; стягнення з Східного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки з 10.04.2017 по день фактичного розрахунку; визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України) щодо не проведення ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні; стягнення з Військової частини НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки з 14.11.2019 року по день фактичного розрахунку, суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно ч. 1 ст. 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Положеннями ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у статті 116 Кодексу Законів про працю України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи те, що компенсація за невикористану додаткову відпустку не нарахована не та виплачена відповідачами на час звільнення позивача, на теперішній час відсутня визначена сума, яка має бути виплачена позивачу до повного розрахунку з ним відповідачами, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з Східного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки з 10.04.2017 по день фактичного розрахунку та стягнення з Військової частини НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки з 14.11.2019 року по день фактичного розрахунку, є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Крім того, позивач просить суд допустити рішення про присудження грошового забезпечення (компенсації за невикористану відпустку) відповідно до п.2 ч.1 ст.371 КАС України та стягнення середнього заробітку до негайного виконання з урахуванням п.1 ч.2 ст.371 КАС України в розмірі всієї суми боргу.

Щодо заявленого клопотання в частині присудження грошового забезпечення (компенсації за невикористану відпустку) відповідно до п.2 ч.1 ст.371 КАС суд зазначає, що дане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки п.2 ч.1 ст.371 КАС України передбачене негайне виконання рішення про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць. Рішення суду у даній справі носить зобов`язальний характер та в ньому не вирішується питання про стягнення коштів з відповідача, тому дія п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України на дані правовідносини не розповсюджується. Відносно частини вищевказаного клопотання щодо стягнення середнього заробітку до негайного виконання з урахуванням п.1 ч.2 ст.371 КАС України в розмірі всієї суми боргу, суд зазначає, що підстави для задоволення відсутні, оскільки рішенням по даній справі у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відмовлено.

Позивач є звільненим від сплати судового збору відповідно до Закону України "Про судовий збір", а тому розподіл судових витрат згідно ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Східного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Східного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 03.02.2016 року по 10.04.2017 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 10.04.2017 року.

Зобов`язати Східне територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ) () нарахувати та виплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 03.02.2016 року по 10.04.2017 року, виходячи з грошового забезпечення на день звільнення з військової служби, а саме 10.04.2017 року.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 Західного ОТО НГУ (Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України) (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 25.04.2017 року по 14.11.2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 14.11.2019 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 Західного ОТО НГУ (Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України) (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 25.04.2017 року по 14.11.2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 14.11.2019 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду із врахуванням приписів Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення виготовлено та підписано 15 квітня 2020 року.

Суддя Ю. О. Супрун