Справа № 460/2812/20
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі
15 квітня 2020 року м. Рівне №460/2812/20
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом
до Рокитнівської районної ради Заступика голови Рокитнівської районної ради Рівненської області Пахнюк Світлани Михайлівни
провизнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі,
ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рокитнівської районної ради, Заступика голови Рокитнівської районної ради Рівненської області Пахнюк Світлани Михайлівни у якому просить визнати протиправним та скасування розпорядження заступника голови Рокитнівської районної ради Пахнюк С.М. №02/03-22К від 13.03.2020 про звільнення ОСОБА_1 , поновивши ОСОБА_1 на посаді директора Сновидовицької ЗОШ 1-3 ступенів Рокитнівської районної ради Рівненської області та виплативши йому заробітну плату за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначив, що у період з 03.09.2004 по 01.04.2020 він працював директором Сновидовицької ЗОШ 1-3 ступенів. Однак, розпорядженням заступника голови Рокитнівської районної ради ОСОБА_2 №02/03-22К від 13.03.2020 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України його було звільнено з роботи за систематичне невиконання обов`язків, покладених на нього трудовим договором. Вважає, що таке розпорядження не відповідає критеріям обґрунтованості, безсторонності, добросовісності, розсудливості, пропорційності. Крім того, вважає, що таке розпорядження винесене не уповноваженою особою.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.
Ознайомившись з позовною заявою та доданими матеріалами, встановлено наявність підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначає, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "суд, встановлений законом" у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".
Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до положень пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.
Пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
При цьому пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 23.01.2019 року у справі №822/160/16, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, адже визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, у яких виник спір. Згідно правової позиції Верховного Суду публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин (Постанова Верховного Суду від 04.09.2018 № 826/1934/17).
Суть заявленого у цій справі спору пов`язана із поновленням прав позивача ОСОБА_1 у сфері трудових відносин, а саме поновленням на роботі в Сновидовицькій ЗОШ 1-3 ступенів.
Для набуття спором ознак публічно-правового в контексті статті 19 КАС України спірні правовідносини мають безпосередньо випливати з перебування особи на посаді, яка віднесена до публічної служби та здійснення нею службової діяльності.
Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України від 10 грудня 2015 року N 889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон N 889-VIII) державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Згідно з пунктом 15 частини третьої статті 3 Закону N 889-VIII дiя цього Закону не поширюється на працівників державних підприємств, установ, організацій, інших суб`єктів господарювання державної форми власності, а також навчальних закладів, заснованих державними органами.
Як свідчать матеріали позовної заяви, зокрема Статут Сновидовицької ЗОШ 1-3 ступенів Рокитнівської районної ради Рівненської області, Сновидовицька ЗОШ 1-3 знаходиться у спільній сумісній власності територіальних громад Рокитнівського району та є правонаступником Сновидовицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня Рокитнівського району Рівненської області (п. 1.1 Статуту). Управління школою здійснюється відділом освіти Рокитнівської районної державної адміністрації в межах делегованих законодавством повноважень. Безпосереднє керівництво навчальним закладом здійснює його директор. Директор школи та його заступники призначаються і звільняються з посади районним відділом освіти (п. 4.1 Статуту).
Перебуваючи у трудових відносинах на посаді директора Сновидовицької ЗОШ 1-3 ступенів Рокитнівської районної ради Рівненської області, останній не був державним службовцем та не здійснював службової діяльності в розумінні статті 19 КАС України, відповідно, посада, яку обіймав позивач не відноситься до посад публічної служби.
Крім того, оспорюване рішення фактично було винесене на підставі положень п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України за відсутності здійснення по відношенню до позивача жодних владних управлінських функцій.
Рокитнівська районна рада Рівненської області, а також відділ освіти Рокитнівської районної державної адміністрації, який на думку позивача уповноважений приймати рішення про його звільнення, у межах спірних правовідносин пов`язаних із проходженням кар`єри позивача в навчальному закладі також не виступають як суб`єкти владних повноважень, оскільки між ними і позивачем жодних публічно-правових відносин не виникало і не могло виникнути, виходячи із того, що посада, яку обіймав позивач, не відноситься до публічної служби.
Заявлені ОСОБА_1 вимоги щодо оскарження рішення першочергово спрямовані на вирішення трудового спору та пов`язані між собою єдиною кінцевою метою поновлення позивача на роботі в Сновидовицькій ЗОШ. Тобто за характером спірних правовідносин цей спір є трудовим і участь у цьому спорі Рокитнівської районної ради та заступика голови Рокитнівської районної ради Рівненської області не відносить цей спір до публічно-правових, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що спір у правовідносинах, які виникають із трудових відносин, не пов`язаних з проходженням публічної служби, є приватноправовим незалежно від участі у ньому суб`єктів публічного права і змісту заявлених позовних вимог спрямованих на зобов`язання таких суб`єктів вчинити певні дії.
Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі N 520/6612/17 та від 27 березня 2019 року у справі № 814/2514/17, висновки яких згідно частини 5 статті 242 КАС України є обов`язковими для врахування судом.
За правилами частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Таким чином спір, що виник у зв`язку із звільненням працівника з посади, трудова діяльність на якій не пов`язана з проходженням публічної служби, має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
За приписами частин 2 та 6 статті 170 КАС України про відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу не пізніше п`яти днів з дня надходження позовної заяви. У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.
За таких обставин суд роз`яснює позивачу, що виходячи з приватно-правового характеру даного спору, який виник із трудових відносин, такий спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства місцевим загальним судом.
Керуючись статтями 170, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Рокитнівської районної ради, Заступика голови Рокитнівської районної ради Рівненської області Пахнюк Світлани Михайлівни про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства місцевим загальним судом.
Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Суддя Щербаков В.В.