Справа № 420/3133/20
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3133/20
УХВАЛА
15 квітня 2020 року м.Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Катаєва Е.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Роздільнянського районного суду Одеської області, керівника апарату Роздільнянського районного суду Одеської області Дзвінчук Ольги В`ячеславівни про визнання дій протиправними,
В С Т А Н О В И Л А:
До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Роздільнянського районного суду Одеської області, керівника апарату Роздільнянського районного суду Одеської області Дзвінчук Ольги В`ячеславівни, в якому позивач просить:
визнати протиправними дії Роздільнянського районного суду Одеської області щодо видачі ОСОБА_2 копій постанови Одеського апеляційного суду від 21.05.2019 року у справі № 511/126/17;
визнати протиправними дії керівника апарату Роздільнянського районного суду Одеської області Дзінчук Ольги В`ячеславівни щодо видачі ОСОБА_2 довідки від 29.01.2020 року № 54/126/17/719/20.
Також позивач подала заяву про витребування доказів з метою огляду у судді Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду Дундар І.О. справу № 511/126/17.
Позивач зазначила, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.09.2017 року у справі № 511/126/17 задоволений її позов та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у розмірі 292 500 грн.
Постановою Одеського апеляційного суду від 21.05.2019 року апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, а рішення Роздільнянського районного суду Одеської області 28.09.2017 року у справі № 511/126/17 без змін.
27.11.2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.09. 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21.05. 2019 року.
Ухвалою Верховного Суду від 05.12.2019 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме запропоновано надати до суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, навівши поважні причини для поновлення строку з поданням відповідних доказів.
На виконання ухвали Верховного Суду від 05.12. 2019 року ОСОБА_2 надано до суду клопотання про поновлення строку з посиланням на те, що оскаржену постанову апеляційного суду він отримав 05.11.2019 року в канцелярії суду першої інстанції. На підтвердження вказаних обставин надано копію довідки Роздільнянського районного суду Одеської області від 29.01.2020 року № 54/126/17/719/20, копію розписки про отримання 05.11.2019 року оскарженої постанови апеляційного суду.
Ухвалою Верховного Суду від 07.02.2020 року строк на подання скарги поновлено, відкрито касаційне провадження у справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з повідомленням Одеського апеляційного суду копія постанови суду від 21.05.2019 року ОСОБА_2 не вручалась, а була йому направлена засобами поштового зв`язку.
ОСОБА_2 не звертався у встановленому порядку до суду першої інстанції про видачу йому копії постанови апеляційної інстанції, в автоматизованій системі діловодства не зареєстрована його заява, не сплачувався судовий збір, відсутні відомості про дату видачі постанови Одеського апеляційного суду від 21.05.2019 у справі № 511/126/17. Але на обкладинці справи вчинений запис про отримання ОСОБА_2 копії судового рішення з виправленням у даті її отримання.
Позивач звертаючись до адміністративного суду з даним позовом вважає, що суть порушення Роздільнянського районного суду Одеської області полягає у тому, що у нього були відсутні підстави для повторної видачі копії судового рішення, оскільки з даного приводу не заявлялося жодного звернення. Дане порушення варто оскаржувати саме до Одеського окружного суду, а не посилатися на вчинення цього порушення до суду касаційної інстанції, оскільки видача ОСОБА_2 повторної копії судового рішення була вчинена поза рамками реалізації ним своїх прав як учасника судового процесу.
Суть порушення керівника апарату Роздільнянського районного суду Одеської області зводиться до того, що вона 1) не мала повноважень на видачу довідки про дату отримання копії судового рішення та 2) посилалась на відомості, що містяться в матеріалах справи, тобто здійснила оцінку тих доказів, що містилися в матеріалах справи, на підставі чого видала довідку, що є неприпустимим і є втручанням у вчинення правосуддя.
Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, крім іншого, чи позов подано у строк, установлений законом; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Згідно з статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір спір, у якому, зокрема, хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Статтею 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України).
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та одразу відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.
Велика палата Верховного Суду неодноразово у своїх рішеннях зазначала, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії, дія, бездіяльність. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Під час визначення юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Таким чином, визначення у якості сторони по справі відповідача суд або його працівника не є визначальною ознакою наявності спору, якій повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства. Таким критерієм повинно бути здійснення управлінських функцій.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 року зазначила, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед учасників справи суб`єкта владних повноважень, але й здійснення ним у відповідних відносинах владних управлінських функцій. Останні необхідно розуміти як напрямки діяльності суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи Законами України завдань і обов`язків.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що обов`язок працівників апарату відповідного суду зареєструвати та розподілити подану позовну заяву в АСДС належить до владних управлінських функцій суду, адже цей обов`язок спрямований на виконання повноважень, закріплених процесуальним законом і Положенням про АСДС, чинним на час подання позивачем заяви про поновлення права на працю та судовий захист. Відповідно до ч. 4 ст. 15 (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій) визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється АСДС під час реєстрації відповідних документів, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ. Тобто, допоки позовна заява не зареєстрована та не розподілена в АСДС, особа позбавлена можливості реалізувати її право на судовий захист.
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду розмежувала у тому числі дії суду та його працівників, вчинених до реєстрації справи, тобто до початку реалізації права на судовий захист та після його, вказавши, що згідно з ч. 1 ст. 124 Конституції України (в редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій) правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. А відповідно до частини другої вказаної статті юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Згідно з ч. 1 та 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, що діяла на момент розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій), здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Розгляд судом позовних вимог про зобов`язання іншого суду вчинити певні процесуальні дії та (або) ухвалити рішення, пов`язане з розглядом іншої судової справи, провадження в якій відкрито, Закони України не передбачають.
Оскарження судових рішень, діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.
Поняття «справа, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства», відображене у ч. 1 ст. 157 КАС України у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій, слід тлумачити більш широко: вказане поняття стосується як справ, які не можуть розглядатися за правилами адміністративного судочинства, так і тих справ, які не підлягають судовому розгляду.
Так, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2018 року у справі № 820/5586/16 по справі за позовом ОСОБА_3 до секретаря судового засідання Вищого адміністративного суду України ОСОБА_5 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення моральної шкоди, системний аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що секретар судового засідання є учасником адміністративного процесу та виконує виключно процесуальні, пов`язані з відправленням судом правосуддя, функції, які не можна охарактеризувати як управлінські. Отже, дії, які, на думку позивача, протиправно не здійснив відповідач, охоплюються передбаченими КАС процесуальними діями під час судового розгляду заяви про роз`яснення судового рішення.
При цьому дії суду (судді), вчинені при виконанні своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду й вирішення в судових засіданнях в особливій, установленій законом процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є процесуальними, а не управлінськими. Оскарження в будь-який спосіб процесуальних актів, дій (бездіяльності) судів і суддів при розгляді конкретної справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається.
У порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності та не пов`язані зі здійсненням судом провадження у справі, результатом якого є прийняття акта органом судової влади.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що при вирішенні питання щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі за пунктом 2 частини 1 цієї статті поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в контексті ч. 3 ст. 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003).
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату, а ухвалення рішень, які безпосередньо не призводять до змін в обсязі прав, та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає змісту цього поняття.
Виходячи із змісту позовних вимог позивач прагне довести, що поновлення строку на касаційне оскарження та відкриття касаційного провадження по справі № 511/126/17 за касаційною скаргою ОСОБА_2 , з якого рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.09.2017 року стягнуто на її користь грошові кошти у розмірі 292 500 грн. відбулось на підставі неналежних доказів, наданих скаржником до суду касаційної інстанції, проте це повинно доводитись саме у провадженні по справі № 511/126/17 та не може бути предметом розгляду в адміністративній справі.
Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 170 КАС України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
На підставі викладеного, керуючись ст. 170 КАС України,
У Х В А Л И В:
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за її позовом до Роздільнянського районного суду Одеської області, керівника апарату Роздільнянського районного суду Одеської області Дзвінчук Ольги В`ячеславівни про визнання дій протиправними.
Позовну заяву з додатками повернути позивачу.
Ухвала суду може бути оскаржена у порядку та строки встановлені ст.ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва