Справа № 620/4161/18
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2020-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
16 квітня 2020 року м. Чернігів Справа № 620/4161/18
Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Бородавкіної С.В.,
за участі секретаря Гайдука С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ст. 229 КАС України, заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту наказу, повернення коштів,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) 12.03.2020 звернувся до суду із заявою про заміну способу і порядку виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 в частині повернення йому з Державного бюджету України незаконно утриманого грошового забезпечення в сумі 11 437,22 грн., встановивши у цій частині наступний спосіб виконання рішення суду: «стягнути з військової частини НОМЕР_1 та повернути йому незаконно утримане грошове забезпечення в сумі 11 437,22 грн.».
Заява мотивована тим, що виконання рішення суду у вказаній частині є неможливим оскільки Державний бюджет України не отримував він нього кошти в сумі 11 437,22 грн. Вказана сума зарахована на рахунки відповідача.
Заявник та відповідач у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином.
Відповідно до частини другої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснювалося.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.
Як вбачається із матеріалів справи, 07.02.2019 Чернігівським окружним адміністративним судом ухвалено рішення у справі №620/4161/18 (набрало чинності 18.06.2019), яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі та, у тому числі, повернуто ОСОБА_1 з Державного бюджету України незаконно утримане грошове забезпечення в сумі 11 437 (одинадцять тисяч чотириста тридцять сім) грн. 22 коп. (а.с. 24-34 Т.2).
13.05.2019 судом видано виконавчий лист про повернення ОСОБА_1 з Державного бюджету України вищевказаних коштів (а.с. 139).
Надалі, з метою повернення коштів, ОСОБА_1 неодноразово звертався до УДКС України у Чернігівському районі Чернігівської області, Державної казначейської служби України із відповідними заявами.
Відповідно до частини першої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Згідно із частинами третьою четвертою статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Отже, під зміною способу і порядку виконання рішення розуміється прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим.
Тобто, зі змісту вказаної норми випливає, що суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів, може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, або ж відмовити в задоволенні такої заяви, не змінюючи при цьому його змісту.
Під час розгляду справи по суті судом було встановлено, що за наслідками проведеного у в/ч НОМЕР_1 службового розслідування, винесено наказ командира від 07.07.2018 №703 «Про результати службового розслідування по факту незаконного списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами», пунктом 42 якого заявника притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 1 144 293,00 грн. (а.с. 200-257 Т.1). У період з червня по грудень 2018 року, на виконання вищевказаного пункту наказу, з ОСОБА_1 утримано грошове забезпечення в сумі 11 437,22 грн.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 пункт 42 вказаного наказу визнано протиправним та скасовано (а.с. 24-34 Т.2), у зв`язку із чим вирішено повернути позивачу з Державного бюджету України незаконно утримане грошове забезпечення в сумі 11 437,22 грн., відповідно до заявлених вимог.

Разом з тим, відповідно до абзацу 6 пункту 24 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР, кошти, що утримуються з військовослужбовців або призваних на збори військовозобов`язаних за наказом про відшкодування заподіяної державі шкоди, спрямовуються до бюджету міністерства або відомства, у військових частинах в яких вони проходять військову службу чи збори.

Тобто кошти в сумі 11 437,22 грн., утримані із ОСОБА_2 на підставі пункту 42 наказу від 07.07.2018 №703, який визнаний судом протиправним, фактично були зараховані на рахунки в/ч НОМЕР_1 , а не Державного бюджету України.

У зв`язку із наведеним, на даний час рішення суду від 07.02.2019 в частині повернення ОСОБА_1 з Державного бюджету України незаконно утриманого грошового забезпечення в сумі 11 437,22 грн., залишається невиконаним оскільки зазначені кошти не зараховувались до бюджету у органів Казначейства.

Частинами 2 та 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У рішенні «Іванов Юрій Миколайович проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, право доступу до суду, що гарантується статтею 6 §1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Право за судовий захист, яке гарантується статтею 6 § 1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов`язкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Євросуд зазначив, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Крім того, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у зв`язку із неможливістю виконання рішення суду від 07.02.2019 в частині повернення ОСОБА_1 незаконно утриманого грошового забезпечення в сумі 11 437,22 грн., відбувається порушення майнових прав позивача, відновлення яких мало б статись із виконанням вищевказаного судового рішення у повному обсязі.

Вказана обставина, на думку суду та з огляду на статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і позицію Європейського суду з прав людини, є не допустимою, тому у межах повноважень та з урахуванням вимог чинного законодавства України суд має право здійснити заходи, спрямовані на усунення перешкод у виконанні рішення суду.

Таким чином, оскільки незаконно утримане з ОСОБА_1 грошове забезпечення на рахунки органів Казначейства не надходило, а зараховане на відповідні рахунки в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується належними і допустимими доказами, що свою чергу унеможливлює виконання рішення суду від 07.02.12019 в частині повернення позивачу вищевказаних коштів, суд вважає за можливе задовольнити заяву ОСОБА_1 та стягнути з в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 незаконно утримане грошове забезпечення в сумі 11 437,22 грн.

Керуючись статтями 241-242, 248, 370, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:
Заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту наказу, повернення коштів задовольнити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 незаконно утримане грошове забезпечення в сумі 11 437 (одинадцять тисяч чотириста тридцять сім) грн. 22 коп.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст ухвали складено 16.04.2020.

Стягувач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).
Боржник: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ).

Суддя С.В. Бородавкіна