Справа № 580/174/20
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2020-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року справа № 580/174/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізичної особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 12 грудня 2019 року №, №, №, №.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що жодних підстав, які передбачені нормами 80.2.1-80.2.6 Податкового кодексу України для видачі наказу №671 про проведення фактичної перевірки не існувало, тому останній є незаконним. Акт перевірки на момент його вручення мав реєстраційний номер, тому він зареєстрований ще до початку проведення перевірки.

Позивач вказує, що дійсно продала 21.11.2019 перевіряючим пляшку пива «Арсенал» у скляній пляшці ємкістю 0,5 л. по ціні 19,00 грн. за пляшку, також продала їм 1,5 л. березового соку власного приготування у поліетиленову пляшку надану самими перевіряючим, при цьому не перевіряла пляшку на чистоту та запах в ній. Їй не відомо чому із пляшки було чути запах спирту, експертне дослідження березового соку не проводилось, акт його вилучення не складався, пояснення щодо продажу алкогольних напоїв підписала під тиском з боку перевіряючих.

За твердженням позивача, на підтвердження порушення законодавства у сфері обігу алкогольних напоїв акт (обстеження/огляду) перевіряючими щодо наявності алкогольних напоїв по місцю роботи на певну суму та у певній кількості не складався.

Позивач вважає, що оскільки вона продала лише одну пляшку пива, тому притягнення до відповідальності за продаж алкогольних напоїв для споживання на місці, заниження мінімальних роздрібних цін на алкоголь, без марок акцизного податку та в не передбачену для цього тару, є незаконним.

На підставі наведеного позивач вважає, що висновки акту перевірки базуються на припущеннях та не підтверджуються об`єктивними доказами, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням норм чинного законодавства України, тому є неправомірними, що є підставою для їх скасування.

Відповідач у відзиві на адміністративний позов проти задоволення адміністративного позову заперечив, мотивуючи свою позицію тим, що перед початком перевірки в магазині, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 б працівники ГУ ДПС у Черкаській області ознайомили ФОП ОСОБА_1 , із службовими посвідченнями, направленнями на перевірку від 21.11.2019 №323, №324, №325 та вручили копію наказу від 14.11.2019 №671.

ФОП ОСОБА_1 розписалась у направленнях на перевірку за те що їй пред`явлено службове посвідчення, направлення на проведення перевірки та отримано копію наказу про проведення фактичної перевірки.

Перед початком проведення фактичної перевірки перевіряючими проведена контрольна розрахункова операція з придбання пива 0,5 л. по ціні 19 грн. та прозорої рідини з характерним запахом спирту на розлив (відпущено) пластикову ємність (пляшку) 1,5 л. по ціні 60 грн. за 1 літр на загальну суму 90 грн.

Виявлена під час перевірки рідина з характерним запахом спирту в пластиковій тарі, немаркованої, без марок акцизного податку встановленого зразка, згідно наданих пояснень самого позивача прозора рідина з характерним запахом спирту визнається горілкою. ФОП ОСОБА_1 пояснення підписані, про що свідчить особистий підпис, дата і проведення перевірки та зазначені прізвище та ініціали. Акт про результати фактичної перевірки складено та зареєстровано у журналі реєстрації актів контролюючого органу 21.11.2019.

Для застосування до продавця алкогольних напоїв та тютюнових виробів відповідальності на підставі абзацу 15 частини 2 статті 17 Закону №481/95 достатньо самого факту здійснення продавцем зберігання або/та реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв, алкогольних напоїв та тютюнових виробів без марок акцизного збору встановленого зразка або з підробленими марками акцизного збору.

Відповідач стверджує, що під час перевірки господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 встановлено порушення абз. 14 ч. 1 ст.11 Закону №481/95, а саме розлив алкогольних напоїв, здійснюється виключно у передбачену діючими стандартами скляну тару, бляшанки із харчового алюмінію, а також у сувенірні пляшки та художньо оформлений посуд із скла чи глазурованої кераміки. Розлив алкогольних напоїв з вмістом спирту етилового понад 8,5 % об`ємних одиниць здійснюється виключно у тару (посуд) місткістю 0,05 л,. 0,1 л., 0,18 л., 0,2 л., 0,25 л., 0,275 л., 0,33 л., 0,35 л., 0,37 л., 0,375 л., 0,4 л., 0,45 л., 0,5 л., 0,61 л., 0,7 л., 0,75 л., 1,0 л. і більше.

21.11.2019 при проведенні фактичної перевірки діяльності позивача встановлено продаж 1,5 л. горілки на розлив в одноразовий посуд та без марок акцизного податку. Факт продажу підтверджено актом про результати перевірки, письмовими поясненнями та не заперечується позивачем.

Під час перевірки господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 встановлено порушення п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №957 від 30.10.2008. Відповідно до статті 17 Закону №481/95, до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень.

Під час перевірки господарської діяльності позивача встановлено порушення ч. 6 ст. 15-3 Закону №481/95, а саме продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів. Факт продажу підтверджено актом про результати перевірки та письмовими поясненнями позивача.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 не має статусу суб`єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Відповідно до абз. 10 ч. 2 ст. 17 Закону №481/95, до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення вимог статті 15-3 цього Закону 6800 грн.

Відповідач вважає, що доводи позивача не можуть бути підставою для звільнення її від відповідальності, оскільки це буде суперечити основним засадам Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.95 №481/95-ВР, які полягають у забезпеченні високої якості алкогольних напоїв та захисту здоров`я громадян, а також посиленні боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв на території України.

На підставі наведеного просив відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

У відповіді на відзив позивач зазначила, що жодного доказу зберігання та реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв відповідачем не надано, оскільки доказом продажу алкогольних напоїв може бути тільки висновок експерта.

Позивач стверджує, що не отримувала акту зняття залишків ТМЦ, а його копія позивачу не вручена. При покупці рідини не дотримано порядку відібрання тари із рідиною, зокрема, що така дія здійснювалась без опечатування. Позивач не давала та не підписувала ніяких пояснень щодо наявності в та продажу горілки. Єдине пояснення, яке позивач надавала стосувалось питання не видачі покупцю товарного чека на продане пиво.

Також позивач звернула увагу, що відповідачем замість рішення про накладення штрафних санкцій прийнято податкові повідомлення-рішення, що є незаконним.

У запереченні на відповідь відповідач вказав про безпідставність доводів позивача та наполягав на відмові в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрована суб`єктом господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Посадовими особами Головного управління ДПС у Черкаській області на підставі пп. 75.1.3. п. 75.1 ст.75, пп.80.2.4 п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України та наказу від 14.11.2019 № 671 «Про проведення фактичної перевірки» проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за місцем фактичного провадження діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.01.2018 по 23.11.2019 з метою дотримання порядку регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.

За результатами проведеної фактичної перевірки складено акт від 21.11.2019 №118/23/23/05/ НОМЕР_1 , яким зафіксовано порушення позивачем вимог:

- ч. 4 ст. 11, абз. 14 ч. 1 ст. 11, ч. 6 ст. 15-3, Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995 (далі Закон №481/95-ВР);

- п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» №957 від 30.10.2008;

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 12.12.2019, яким за порушення ч. 6 ст. 15-3 Закону №481/95-ВР на підставі ч. 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР застосовано штраф у розмірі 6800,00 грн.;

- № від 12.12.2019, яким за порушення п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №957 від 30.10.2008, на підставі ч. 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР застосовано штраф у розмірі 10000,00 грн.;

- № від 12.12.2019, яким за порушення ч. 4 ст. 11, на підставі ч. 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР застосовано штраф у розмірі 17000,00 грн.;

- № від 12.12.2019, яким за порушення абз. 14 ч. 1 ст.11, на підставі абз. 25 ч. 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР застосовано штраф у розмірі 85000,00 грн.

Перевіряючи правомірність нарахування штрафних санкцій, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 80.1 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

За пп. 80.2.6 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3.

Згідно пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

З наведених норм Податкового кодексу України вбачається, що проведення фактичної перевірки для контролю щодо припинення порушення законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, може бути проведено за відсутності суб`єкта господарювання, за умови вручення уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, наказу на проведення перевірки та відповідного направлення.

Згідно відомостей, які містяться в матеріалах справи, ФОП ОСОБА_1 власноручним підписом у направленнях на перевірку від 21.11.2019 №323, №324, №325 засвідчила, що із службовими посвідченнями та даними направленнями ознайомлена і отримала копію наказу від 14.11.2019 №671.

Отже, проведення перевірки відбулось з відома позивача, тому є правомірною.

Твердження позивача про незаконність наказу від 14.11.2019 №671 судом відхиляються, оскільки не є предметом даного спору. При цьому, якщо платник податків вважає неправомірним призначення перевірки, він має право захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до її проведення, натомість допуск посадових осіб до її проведення нівелює подальші посилання щодо неправомірності призначення перевірки.

Реєстрація акту перевірки за певним номером за результатами її проведення не є порушенням порядку проведення перевірки, оскільки дата та номер акту є його обов`язковими реквізитами, які повинні існувати на момент ознайомлення суб`єкта господарювання з результатами перевірки.

Посилання позивача на відсутність факту горілки, спростовується її власноручно підписаним поясненнями від 21.11.2019, де остання вказала, що за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Залізняка, буд. 1б, приблизно о 12 год. 45 хв., нею особисто при реалізації пива арсенал по ціні 19 грн. та горілки (прозорої рідини з характерним запахом спирту) у пластикову тару ємкістю 1,5 літра на розлив по ціні 60 грн. за літр на загальну суму 90 грн. не видано фіскальний чек у зв`язку з тим, що відволіклася.

Позивач у відповіді на відзив не заперечує факт надання вказаних пояснень, але звертає увагу, що підтвердила лише невидачу чека. Однак, проставляючи свій підпис, позивач повинна усвідомлювати правові наслідки наданих пояснень та в цілому виклала обставини вчиненого порушення, тому її твердження про часткове визнання пояснень суд вважає безпідставними.

Отже, факт продажу горілки у пластикову тару ємкістю 1,5 літра на розлив не спростований.

Крім цього, в ході проведення перевірки за участі позивача складено акт зняття залишків товарно-матеріальних цінностей від 21.11.2019, яким зафіксовано наявність у магазині горілки Пшеничної begin-box у кількості 2 шт. по об`ємом 10 л. кожна вартістю 600 грн. за одиницю, прозорої рідини з характерним запахом спирту у пластиковій тарі 6 шт. об`ємом 6 л. кожна вартістю 360 грн. за одиницю, темної рідини з характерним запахом спирту у пластиковій тарі 4 шт. об`ємом 6 л. кожна вартістю 360 грн. за одиницю, прозорої рідини з характерним запахом спирту у пластиковій тарі 5 шт. об`ємом 2 л. кожна вартістю 120 грн. за одиницю, прозорої рідини з характерним запахом спирту у пластиковій тарі 1 шт. об`ємом 1,5 л., вартістю 90 грн. за одиницю.

Названий акт складений у присутності позивача, що засвідчено її підписом на акті.

Відповідно до абз. 14 ч. 1 ст. 11 Закону №481/95-ВР розлив алкогольних напоїв, крім продукції, зазначеної у частині другій цієї статті, здійснюється виключно у передбачену діючими стандартами скляну тару, бляшанки із харчового алюмінію, а також у сувенірні пляшки та художньо оформлений посуд із скла чи глазурованої кераміки. Розлив алкогольних напоїв, крім продукції, зазначеної у частині другій цієї статті, з вмістом спирту етилового понад 8,5% об`ємних одиниць здійснюється виключно у тару (посуд) місткістю 0,05 л., 0,1 л., 0,18 л., 0,2 л., 0,25 л., 0,275 л., 0,33 л., 0,35 л., 0,37 л., 0,375 л., 0,4 л., 0,45 л., 0,5 л., 0,61 л., 0,7 л., 0,75 л., 1,0 л. і більше.

Абзацом 3 ч. 4 ст. 11 Закону №481/95-ВР передбачено, що алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Згідно з ч. 10 ст. 18 Закону №481/95-ВР Кабінету Міністрів України надано право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» №957 від 30.10.2008 встановлено мінімальні оптово-відпускні ціни на алкогольні напої при недотриманні яких настає відповідальність передбачена нормами Закону №481/95-ВР.

Відповідно до ч. 6 ст. 15-3 Закону №481/95-ВР продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Наведені обставини в їх сукупності дають суду підстави для висновку, що позивач здійснювала реалізацію алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці, не маркованих марками акцизного податку, розлитих в тару, не передбачену ст. 11 Закону №481/95-ВР, з порушенням встановлених мінімальних оптово-відпускних цін на алкогольні напої. При цьому, позивач не має статусу суб`єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Відповідно до абз. 11 ч. 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення вимог статті 15-3 цього Закону - 6800 гривень.

Відповідно до абз. 14 ч. 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень.

Відповідно до абз. 16 ч. 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, або з використанням тари, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою статті 11 цього Закону, - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Згідно абз. 25 ч.2 ст. 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі розливу алкогольних напоїв для реалізації на території України у тару, не передбачену статтею 11 цього Закону, - 200 відсотків вартості виробленої (реалізованої) продукції (за оптово-відпускними цінами), але не менше 85000 гривень.

Сукупність встановлених в ході судового розгляду спору обставин дає підстави для висновку про доведеність допущених позивачем порушень вимог законів, що стали підставою для застосування відповідальності та прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень за кожне вчинене порушення.

Щодо решти доводів сторін суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачені позивачем судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Сплачену суму судових витрат залишити за позивачем.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня підписання рішення, з урахуванням особливостей визначених п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Суддя В.В. Гаращенко