Справа № 200/1657/20-а
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2020-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2020 р. Справа№200/1657/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій стосовно непроведення розрахунку, нарахування та виплати індексації грошового забезпечення в період з 2016 року по грудень 2018 року; зобов`язання сплатити суму, зазначену в довідці-розрахунку про невиплачену індексацію грошового забезпечення в період з 2016 року по грудень 2018 року, яку має бути надано до суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.02.2019 його було звільнено з військової служби Збройних сил України, того ж дня він звернувся до відповідача із рапортом про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період служби та надання відповідних розрахунків за період 2016-2018 роки. 06.03.2019 позивач отримав лист-відповідь від військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким його повідомлено про відсутність механізму нарахування індексації грошового забезпечення та відсутність в бюджеті коштів для виплати індексації в період 2016-2018 роки. Позивач вважає, що не проведення індексації грошового забезпечення з наведених в листі підстав є неправомірним.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволені позовних вимог через відсутність механізму нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців та відповідного бюджетного фінансування.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14.06.2019 закрито провадження у справі № 200/4670/19-а за позовом ОСОБА_1 про зобов`язання Донецький обласний військовий комісаріат зробити розрахунок не виплати індексації в період з 2016 року по грудень 2018 року; стягнення на користь ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_1 суму невиплаченої індексації, відповідно до наданого розрахунку.

Позивачу роз`яснено право звернення до відповідного суду в порядку цивільного судочинства.

Постановою Донецького апеляційного суду від 28.01.2020 у справі № 265/4277/19 також закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 зробити розрахунок та виплатити невиплачену індексацію грошового забезпечення за період з 2016 по грудень 2018 років. Повідомлено позивача, що розгляд справи про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Враховуючи наведене, позивач знов звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій стосовно непроведення розрахунку, нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення в період з 2016 року по грудень 2018 року; зобов`язання сплатити суму, зазначену в довідці-розрахунку про невиплачену індексацію грошового забезпечення в період з 2016 року по грудень 2018 року, яка має бути надана суду.

Справі за цим позовом присвоєно номер № 200/1657/20-а.

Враховуючи гарантоване ст. 55 Конституції України право на судовий захист, ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17.02.2020 провадження у справі № 200/1657/20-а відкрито, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив службу в Збройних силах України, є учасником бойових дій, 19.02.2019 звільнений з військової служби в запас (офіцер запасу) та виключений зі списків особового складу.

В період проходження служби позивачем з 2016-2018 років індексація грошового забезпечення не нараховувалася та не виплачувалась. Зазначена обставина не є спірною між сторонами.

Листом від 06.03.2019 № 10/193 ІНФОРМАЦІЯ_3 у відповідь на рапорт позивача від 19.02.2019 про надання розрахунку індексації за 2016-2018 роки, позивачу відмовлено у наданні довідки-розрахунку, у зв`язку з відсутністю механізму нарахування індексації грошового забезпечення та не закладення до бюджету коштів для виплати індексації в період з 2016 року по грудень 2018 року.

У відповідь на звернення позивача від 15 січня 2020 року про надання довідки-розрахунку нарахування або не нарахування індексації грошового забезпечення в період з 2016 року по грудень 2018 року; роз`яснення щодо прийнятих заходів для фінансування проведення індексації грошового забезпечення відповідач листом від 24.01.2020 № 10/38 повідомив про відсутність механізму нарахування індексації грошового забезпечення за попередні періоди. Крім цього, зазначеним листом позивача повідомлено про те, що у 2018 році право на індексацію грошового забезпечення виникло у грудні 2018 року.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТ, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ ТА ВИСНОВКИ

Відповідно ч.ч. 1-4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст. 3 цього Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»)

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до ст. 5 Закону № 1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок №1078).

Згідно із пунктом 1-1 Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

З викладеного вище виходить, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Положеннями Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Відповідно до наданих відповідачем відповідей позивачу в листі від 06.03.2019 № 10/193 та від 24.01.2020 № 10/38, наданого відзиву вбачається, що єдиною підставою для ненарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період служби з 2016 по 2018 року стало відсутність фінансування та незрозумілість механізму нарахування індексації.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність механізму нарахування індексації, оскільки такий механізм визначений Положеннями Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078

Доводи відповідача про відсутність фінансування суд також вважає необґрунтованими та зазначає, що відсутність коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є може вважатися обґрунтованою підставою відмови в нарахуванні індексації та її подальшої виплати.

При розгляді справи "Кечко проти України" Європейський Суд зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення Суду). У зв`язку з цим, Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів, якими встановлені відповідні доплати та пільги з бюджету і які є діючими, та ЗУ "Про Державний бюджет" на відповідний рік, де положення останнього, на думку Уряду України, превалювали як спеціальний закон. Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 "Бурдов проти Росії").

Також Європейський Суд у справі YVONNE VAN DUYN V. HOME OFFICE (Сase 41/74 VAN DUYN V. HOME OFFICE) зазначив щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань (недофінансування) для уникнення відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію чи прийняли закон, у даному випадку це забезпечення речовим утриманням безкоштовно, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки, а в даному випадку виконання Закону.

Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №825/874/17, який підлягає врахуванню судом відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

В рішенні Конституційного суду України № N 7-рп/2004 від 17.03.2004 по справі № 1-13/2004 зазначено, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України (254к/96-ВР) виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України (254к/96-ВР) перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (Рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 N 8-рп/99 (v008p710-99) у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 N 5-рп/2002 (v005p710-02) у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба в Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 N 5-рп/2002 ( v005p710-02 ) у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Враховуючи викладене вище суд дійшов висновку про те, що ненарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення у період служби з 2016 по 2018 рік свідчить про порушення відповідачем вимог Закону від 03.07.1991 № 1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Втім, при вирішенні судом вимог позивача про визнання протиправним дій відповідача суд виходить із того, що непроведення розрахунку, нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за своєю суттю є бездіяльністю, а не дією. Отже, позивач, вимагаючи визнання протиправними дій відповідача обрав невірний спосіб захисту порушеного права, а тому в задоволенні вимог про визнання протиправними дій відповідача слід відмовити. Водночас, враховуючи надане суду ст. 9 КАС України право вийти за межі позовних вимог суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення розрахунку, нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення в період його служби з 2016 року по 2018 рік.

При вирішенні вимог позивача про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату індексації за період служби позивача суд виходить із наступного.

Сума індексації доходів визначається як результат множення та ділення грошового доходу на певні показники, визначені порядком проведення індексації та залежить від місяця підвищення тарифних ставок. Відповідач, заперечуючи обов`язок проведення нарахування та виплати індексації, будь-якого розрахунку індексації не надав, вимоги ухвали про відкриття провадження у справі від 17.02.2020 в частині надати до суду особову справу позивача, довідку-розрахунок суми індексації відповідач не виконав.

Проведення розрахунку індексації грошового забезпечення позивача входить до дискреційних повноважень відповідача, для перевірки правильності якого необхідним є повідомлення суду вхідних даних для обчислення, зокрема відомостей про грошове забезпечення позивача у період 2016-2018 років тощо. Враховуючи висновок суду про допущення відповідачем протиправної бездіяльності через нездійснення розрахунку та виплати індексації у період 2016-2018 років, суд вважає, що заявлені вимоги позивача про зобов`язання відповідача вчинити дії підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача провести розрахунок позивачу індексації грошового забезпечення за період з 2016 року по 2018 рік відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 та виплатити суму нарахованої індексації.

Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18, від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19, від 21.11.2019 у справі № 815/5547/17, від 05.02.2020 року по справі № 825/565/17.

Щодо дотримання позивачем строків звернення до суду слід зазначити, що вимоги щодо нарахування індексації грошового забезпечення в період проходження військової служби є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, тому у даному випадку необхідно застосовувати положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, яка визначає право звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, в даному випадку виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовця.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 у справі №240/4911/18 та від 07.08.2019 у справі № 825/694/17, від 21.10.2019 у справі № 825/1832/17, від 26.11.2019 у справі № 340/184/19

Враховуючи наведене, заявлений позов підлягає задоволенню частково.

Підстави для розподілу судового збору відсутні, оскільки позивач звільнений від його сплати.

З огляду на викладене вище, на підставі положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо непроведення розрахунку, нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 2016 року по 2018 рік.

Зобов`язати Донецький обласний військовий комісаріату провести розрахунок ОСОБА_1 розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 2016 року по 2018 рік та виплатити суму нарахованої індексації.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п. 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України строк на апеляційне оскарження продовжується на строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню короновірусної хвороби (COVID-19).

Згідно з пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 (позивач) АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Донецький обласний військовий комісаріат (відповідач) АДРЕСА_2 , .

Суддя А.С. Михайлик