Справа № 420/5405/19
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2020-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5405/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Суворовського районного суду міста Одеси, третя особа - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом, в якому з урахуванням поданих до суду 11.03.2020 уточнених позовних вимог, просить суд визнати дії Суворовського районного суду міста Одеси протиправними та зобов`язати внести зміни до наказу № 48-о/с-ап від 03.04.2019 про поновлення на посаді помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , зазначивши в резолютивній частині: «частину пункту 1 наказу «Скасувати наказ Суворовського районного суду міста Одеси № 166-о/с-ап від 23.12.2016 про звільнення помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 з займаної посади у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи»; зобов`язати відповідача перерахувати надбавку за стаж роботи в державних органах та стаж роботи в державних органах позивачки станом на 03.04.2019.

Ухвалою від 18.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відзив від відповідача - Суворовського районного суду міста Одеси на позову заяву не надійшов.

11.03.2020 до суду від третьої особи - Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області до суду надійшли пояснення щодо позовної заяви, згідно з якими Управлінням просить залишити позов без задоволення з підстав дотримання процедури та вимог законодавства під час звільнення позивача з посади помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, з огляду на наступне.

Відповідно до наказу №75-о/с-ап від 21.11.2014 ОСОБА_1 призначена на посаду помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 на час виконання ним повноважень судді Суворовського районного суду м. Одеси, звільнивши з посади секретаря судового засідання.

23.12.2016 наказом Суворовського районного суду м. Одеси №166-о/с-ап ОСОБА_1 звільнено з займаної посади помічника судді відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України, ч.3 ст.157 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.ч. 7,19 Положення про помічника судді загальної юрисдикції, затвердженого Рішенням Ради суддів України від 25.03.2011 №14, у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи

Рішенням ООАС від 03.04.2019 наказ Суворовського районного суду міста Одеси № 166-о/с-ап від 23 грудня 2016 року про звільнення помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 з займаної посади, у зв`язку з виявленої невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи визнано незаконним та скасовано; поновлено на посаді помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 ; стягнуто з Суворовського районного суду міста Одеси на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 грудня 2016 року по день винесення рішення у розмірі 166 834,08 грн; стягнуто з Суворовського районного суду міста Одеси на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 25 000 грн.

Вищезазначене рішення суду набрало законної сили та на його виконання Суворовським районним судом міста Одеси видано наказ № 48-о/с-ап від 03 квітня 2019 року, яким ОСОБА_1 було поновлено на посаді помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_2 на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 815/888/17 від 03 квітня 2019 року.

Наказом Суворовського районного суду міста Одеси № 63-о/с-ап від 06 травня 2019 року внесенно зміни до оскаржуваного наказу № 48-о/с-ап від 03 квітня 2019 року про поновлення на посаді помічника судді.

Позивач вважає вищезазначений наказ Суворовського районного суду міста Одеси № 48-о/с-ап від 03 квітня 2019 року таким, що не відповідає вимогам законодавства, порушує її трудові права та загальнообов`язкового державного соціального страхування на отримання соціальних виплат та зарахування трудового стажу.

Зокрема, позивач зазначає, що резолютивна частина наказу № 48-о/с-ап від 03 квітня 2019 року про поновлення на посаді помічника судді не містить посилання про скасування незаконного наказу № 166-о/с-ап від 23.12.2016 про звільнення помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 з займаної посади, у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, у звязку із чис питання про скасування незаконного наказу про звільнення не вирішено.

Крім того, позивач вважає, що відповідачем навмисно було поновлено її на посаді помічника судді Шепітка І.Г., а не помічника судді, з метою за будь-яких підстав в короткий проміжок часу не допустити її до виконання своїх обов`язків, в порушення вимог частини 3 статті 157 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», без подання судді Шепітка І.Г.

Подання про призначення позивачки на посаду помічника судді Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_2 керівнику апарату цього ж суду не вносилося, оскільки суддя вже реалізував своє право на внесення подання про призначення своїм помічником 23 грудня 2016 року ( ОСОБА_3 ), а тому у квітні 2019 року не міг повторно внести подання за умови існуючого помічника, тому фактично позивчку повино було бути поновлено шляхом зарахування на передбачену штатним розписом посаду помічника судді Суворовського районного суду м.Одеси.

Також позивач зазначає, що відповідачем по справі навмисно було встановлено невірно дату поновлення її на посаді помічника судді Суворовського районного суду міста Одеси, яка встановлюється з дати незаконного звільнення, яке мало місце 23 грудня 2016 року, а не з дати винесення судового рішення по справі № 815/888/17, тобто з 03 квітня 2019 року, що призвело до порушення моїх трудових прав та загальнообов`язкового державного соціального страхування на отримання соціальних виплат та зарахування трудового стажу.

Зокрема, наказом № 63-о/с-ап від 06 травня 2019 року внесено змін до наказу № 48-о/с-ап від 03 квітня 2019 року, яким встановлено надбавку за стаж роботи в державних органах у розмірі 15 відсотків до посадового окладу, який станом на 3 квітня 2019 року становить 5 років 4 місяці 28 днів, тобто відповідач розрахував стаж роботи в державних органах з 25 липня 2011 року по 23 грудня 2016 року.

Таким чином, видання відповідачем оскаржуваного наказу № 48-о/с-ап від 03 квітня 2019 року призвело до порушення трудових та соціальних прав позивачки, шляхом неточного та некоректного формулювання наказу, виданого на виконання рішення суду № 815/888/17 від 03.04.2019.

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В частині першій статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.

Згідно статті 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.11.2019 по справі № 802/1933/18-а.

Таким чином, оскаржуваний наказ Суворовського районного суду міста Одеси № 48-о/с-ап від 03.04.2019, прийнятий на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 по справі № 815/888/17 і може бути оскаржений відповідно до статті 383 КАС України. При цьому дії відповідача щодо перерахунку надбавки за стаж роботи в державних органах та стаж роботи в державних органах позивачки також вчинені внаслідок постановлення судового рішення від 03.04.2019, а тому в рівній мірі охоплюються процедурою відновлення порушеного права, яке захищено в межах адміністративної справи № 815/888/17.

Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Відповідно до частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а.

За вказаних обставин, суд зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду. Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися її права, свободи чи інтереси, то вона повинна була звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Тобто, якщо позивач вважає протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання вищевказаного рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 815/888/17, то вона може звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17.

Відтак, суд приходить до висновку, що оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого фактичного предмету спору (звільнення позивачки, спір з приводу чого вирішено судом шляхом поновлення позивачки на посаді, вирішення питання про виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірним звільненням) і між тими самим сторонами, а тому наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.

Суд також звертає увагу, що строк, передбачений частиною четвертою статті 383 КАС України, за наявності причин, які можуть бути визнані судом у справі № 815/888/17 поважними, підлягає поновленню, зокрема, з огляду на закриття провадження у справі № 420/5405/19.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції», Суд зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. (Hornsby v. Greece № 18357/91).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від в справі «Антонюк проти України» (заява № 17022/02) зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Суд, у цій справі враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У пункті 54 даного Висновку йдеться про те, що згідно з тлумаченням Європейського суду з прав людини право на справедливий суд, зафіксоване в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, означає не лише те, що судове рішення повинно бути ухвалено в розумні строки, а й те, що воно повинно бути - коли це доречно - таким, яке можна ефективно виконати на користь сторони, яка виграла справу. Справді, Конвенція не передбачає теоретичного захисту прав людини, а має на меті гарантувати максимальну ефективність такого захисту.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).

При викладених вище обставинах, оскільки позовні вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, суд дійшов висновку про наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись п.4 ч.1 ст. 238 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) до Суворовського районного суду міста Одеси (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 68; ), третя особа - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (65005, м. Одеса, вул. Бабеля, 2), про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Завальнюк