Справа № 120/1243/20-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2020-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 квітня 2020 р. Справа № 120/1243/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Слободонюка М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Агрономічної сільської ради про визнання протиправною та скасування постанови, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Корнійчука Сергія Анатолійовича, подана від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 до Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), за вимогами якої позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 02.03.2020 року за № 59866621 та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.09.2018 року у справі № 0240/2577/18-а задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії. Зокрема, зобов`язано виконавчий комітет Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області у відповідності до вимог п. 5 ч. 1 ст. 15, ст. 18 Закону України "Про доступ до публічної інформації" оприлюднювати інформацію про систему обліку, види інформації, яку зберігає розпорядник, шляхом обов`язкової реєстрації в системі обліку, що має містити: 1) назву документа; 2) дату створення документа; 3) дату надходження документа; 4) джерело інформації (автор, відповідний підрозділ); 5) передбачену законом підставу віднесення інформації до категорії з обмеженим доступом; 6) строк обмеження доступу до інформації, у разі якщо вона віднесена до інформації з обмеженим доступом; 7) галузь; 8) ключові слова; 9) тип, носій (текстовий документ, електронний документ, плівки, відеозаписи, аудіозаписи тощо); 10) вид (нормативні акти, угоди, рішення, протоколи, звіти, прес-релізи); 11) проекти рішень (доповідні записки, звернення, заяви, подання, пропозиції, листи тощо); 12) форму та місце зберігання документа та забезпечити доступ до системи обліку публічної інформації на офіційному веб-сайті http://agronomichne.vinrayrada.gov.ua. Вказує, що після набранням даним рішенням суду законної сили та звернення його до примусового виконання, 23.08.2019 року головним державним виконавцем Вінницького РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 0240/2577/18-а від 12.11.2018 року. За твердженнями представника позивача, внаслідок тривалого невздійснення державним виконавцем дій щодо вчасного виконання судового рішення, останній був змушений звертатись до Міністерства юстиції України та Уповноваженого ВРУ з прав людини. У подальшому, після відповідних звернень позивача, державним виконавцем були вчинені дії щодо накладення на боржника штрафів за невиконання рішення суду по виконавчому провадженню ВП № 59866621, а також слідом направлено до органів поліції повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. Втім, 02.03.2020 року головним державним виконавцем Вінницького РВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження серії ВП № 59866621 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". Водночас, позивач не погоджується з відповідними діями відповідача та стверджує про безпідставність висновків державного виконавця про те, що черговість вчинення останнім виконавчих дій (винесення постанов про накладення на боржника штрафів та надіслання подання про вчинення злочину) є належними та достатніми заходами виконання судового рішення. Більше того, переконаний, що постанова головного державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності будь-яких доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання в розумінні Закону України "Про виконавче провадження". З огляду на вище викладене, позивач вважає, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження серії ВП № 59866621 від 02.03.2020 року є протиправною і такою, що підлягає скасуванню. Разом із тим, позивач доводить суду, що своїми неправомірними діями відповідач заподіяв йому моральну шкоду, яка полягає у порушенні звичайного ритму життя та хвилюванні, що принизило його честь, гідність та яка оцінена ним в сумі 50 000 грн. Наведені обставини спонукали позивача звернутись до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 06.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) з урахуванням особливостей, визначених ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Цією ж ухвалою судом в порядку ч. 2 ст. 49 КАС України залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Агрономічну сільську раду як боржника у виконавчому провадженні ВП 59866621.

При цьому, відповідачу встановлено 3-денний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 КАС України а також витребувано належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 59866621, по якому 02.03.2020 року винесена оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження.

Повідомлення учасників справи про розгляд справи, а також направлення позовної заяви та доданих до неї документів здійснено судом з особливостями, визначеними статтями 268, 269, 287 КАС України для розгляду справ з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби.

Так, згідно ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Про розгляд даної справи сторони повідомлені у спосіб направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі на їх електронну адресу, телефонним зв`язком, а також направлення відповідних документів та позовних матеріалів засобами поштового зв`язку. Про отримання таких повідомлень учасниками справи свідчать наявні у матеріалах справи наступні докази: рекомендовані поштові повідомлення про вручення поштових відправлень, складені секретарем судового засідання телефонограми та довідки.

15.04.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву з витребуваними судом доказами. За змістом даного відзиву представник відповідача заперечує проти позову та аргументує свою позицію тим, що 23.08.2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано божнику строк самостійно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Як стверджує представник відповідача, станом на 06.09.2019 року рішення суду боржником не виконано, про що було складено відповідний акт державного виконавця. У подальшому, 20.11.2019 року боржнику направлено вимогу щодо необхідності виконання рішення суду до 03.12.2019 року з одночасним попередженням про кримінальну відповідальність за умисне невиконання такого. Враховуючи невиконання боржником рішення суду у встановлений строк, 06.12.2019 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100 грн., а 24.02.2020 року повторно накладено на боржника штраф уже в подвійному розмірі - 10200 грн. Представник відповідача зауважує, що станом на 28.02.2020 року рішення суду боржником не виконано, про поважні причини його не виконання державного виконавця не повідомлено, виконавчий збір та штрафи накладені на боржника за невиконання рішення суду не сплачені. При цьому, за твердженнями представника відповідача, державним виконавцем неодноразово повідомлялося представнику боржника в телефонному режимі про необхідність виконання рішення суду. Втім, останній жодного разу не заперечив щодо необхідності виконання рішення та зобов`язувався вживати усіх можливих заходів, щодо його якнайшвидшого та повного виконання. Однак, попри обіцянки, письмові повідомлення про заходи, що вживаються до відділу не надходило. З урахуванням вищенаведеного, у зв`язку із неможливістю виконання рішення суду без участі боржника, державним виконавцем направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до Вінницького РВП ГУНП у Вінницькій області. У подальшому, 28.02.2020 року державним виконавцем, керуючись вимогами п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, як стверджує представник відповідача, при проведенні заходів щодо примусового виконання виконавчого листа по справі № 0240/2577/15-а від 12.11.2018 року, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом та винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 02.03.2020 року ВП № 59866621, державним виконавцем дотримано всі вимоги та вчинено всі заходи передбачені чинним законодавством, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Одночасно представник відповідача зауважив, що 14.04.2020 року до відділу надійшла заява від боржника - Агрономічної сільської ради за № 167 від 13.03.2020 року про виконання рішення суду. За таких обставин відповідач вважає заявлений позов безпідставним та просить суд відмовити у його задоволенні.

Від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Агрономічної сільської ради письмових пояснень з приводу позову не надходило. При цьому, докази ознайомлення з ухвалою про відкриття провадження від 06.04.2020 року, а також наданою копією позовною заяви підтверджуються складеними секретарем судового засідання телефонограмою від 06.04.2020 року, довідкою про направлення електронної пошти від 07.04.2020 року та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Наведене, на переконання суду, не є перешкодою для розгляду даної справи за наявними у ній матеріалами у відсутність письмових пояснень третьої особи.

Згідно частини четвертої статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши аргументи сторін, що викладені у письмових заявах по суті справи, встановив наступне.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.09.2018 року по справі № 0240/2577/18-а позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Агрономічної сільської ради задоволено та, зокрема, зобов`язано виконавчий комітет Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області у відповідності до вимог п. 5 ч. 1 ст.15, ст. 18 Закону України "Про доступ до публічної інформації" оприлюднювати інформацію про систему обліку, види інформації, яку зберігає розпорядник, шляхом обов`язкової реєстрації в системі обліку, що має містити: 1) назву документа; 2) дату створення документа; 3) дату надходження документа; 4) джерело інформації (автор, відповідний підрозділ); 5) передбачену законом підставу віднесення інформації до категорії з обмеженим доступом; 6) строк обмеження доступу до інформації, у разі якщо вона віднесена до інформації з обмеженим доступом; 7) галузь; 8) ключові слова; 9) тип, носій (текстовий документ, електронний документ, плівки, відеозаписи, аудіозаписи тощо); 10) вид (нормативні акти, угоди, рішення, протоколи, звіти, прес-релізи); 11) проекти рішень (доповідні записки, звернення, заяви, подання, пропозиції, листи тощо); 12) форму та місце зберігання документа та забезпечити доступ до системи обліку публічної інформації на офіційному веб-сайті http://agronomichne.vinrayrada.gov.ua.

12.11.2018 року на виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист.

У подальшому, 15.08.2019 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного вище виконавчого листа, що отримана останнім 21.08.2019 року.

Постановою державного виконавця Вінницького РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Паламарчук Ю.В. від 23.08.2019 року відкрито виконавче провадження ВП №59866621 щодо примусового виконання даного судового рішення. Вказаною постановою боржнику встановлено 10-денний термін виконання рішення суду.

Цього ж дня, була винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 16692,00 грн.

28.08.2019 року копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2019 року надіслано сторонам, що підтверджується витягом реєстру рекомендованої кореспонденції за 28.08.2019 року (п.п. 19 та 22).

Станом на 06.09.2019 року рішення суду боржником не було виконано, про що складено акт державного виконавця від 06.09.2019 року.

20.11.2019 року сформовано вимогу державного виконавця щодо необхідності виконання виконавчого листа № 0240/2577/18-а, виданого 12.11.2018 року в строк до 03.12.2019 року. Зокрема, повідомлено, що відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Повідомлено, що за умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, винні особи несуть кримінальну відповідальність згідно зі ст. 382 КК України.

У зв`язку з тим, що вимога державного виконавця залишилась боржником без виконання і останнім рішення суду у встановлений строк до 03.12.2019 року не виконане, державним виконавцем 06.12.2019 року винесена постанова ВП № 59866621, якою на боржника накладено штраф у розмірі 5100 грн. Цією ж постановою зобов`язано останнього виконати судове рішення протягом десяти робочих днів, тобто до 19.12.2019 року, та повідомлено про кримінальну відповідальність за неумисне невиконання рішення суду.

По завершенню визначеного для боржника терміну, 24.02.2020 року державним виконавцем винесена наступна постанова, якою на боржника за повторне невиконання рішення суду без поважних причин накладено штраф у подвійному розмірі в сумі 10200 грн.

Враховуючи, що станом на 28.02.2020 року рішення суду боржником виконане не було, про поважні причини його невиконання державного виконавця не повідомлено, штрафи накладені на боржника за невиконання рішення суду не сплачені, Вінницьким РВ ДВС служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) направлено Вінницькому районному відділенню поліції ГУНП у Вінницькій області повідомлення від 28.02.2020 року № 11696/15.3-25/05 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КАС України - умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Взявши до уваги зазначені факти, головним державним виконавцем Вінницьким РВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Паламарчук Ю.В. 02.03.2020 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 59866621 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Незгода позивача із такою постановою зумовила звернення останнього до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та правомірності оскаржуваного рішення органу державної виконавчої служби, суд керується такими мотивами.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання примусового виконання рішень врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон від 02.06.2016 року № 1404-VIII).

Частиною 1 статті 1 Закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 ст. 5 Закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

За приписами п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Водночас, статтею 63 Закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII врегульовано порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до частин 1-3 ст. 63 Закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Тобто, ст. 63 Закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII передбачено певний алгоритм дій державного виконавця під час виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії, що свідчать про примусове виконання ним таких рішень.

Статтею 75 Закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, наведені приписи свідчать про те, що під час примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на всій території України, державний виконавець зобов`язаний вжити усіх заходів примусового характеру, у тому числі застосувати засоби впливу на боржника. Такі повноваження надані йому саме з метою забезпечення безумовного виконання судового рішення, а застосування заходів відповідальності за невиконання вимог державного виконавця не звільняє боржника від виконання основного зобов`язання - виконати вимоги виконавчого документа.

Так, судом встановлено, що державним виконавцем у ході здійснення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 0240/2577/18-а, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 12.11.2018 року, вживались дії з примусового виконання виконавчого документа.

При цьому, встановивши факт невиконання рішення суду у встановлений строк 02.03.2020 року державним виконавцем на підставі положень п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 0240/2577/18-а щодо зобов`язання виконавчого комітету Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області у відповідності до вимог п. 5 ч. 1 ст. 15, ст. 18 Закону України "Про доступ до публічної інформації" оприлюднювати інформацію про систему обліку, види інформації, яку зберігає розпорядник, шляхом обов`язкової реєстрації в системі обліку, що має містити: 1) назву документа; 2) дату створення документа; 3) дату надходження документа; 4) джерело інформації (автор, відповідний підрозділ); 5) передбачену законом підставу віднесення інформації до категорії з обмеженим доступом; 6) строк обмеження доступу до інформації, у разі якщо вона віднесена до інформації з обмеженим доступом; 7) галузь; 8) ключові слова; 9) тип, носій (текстовий документ, електронний документ, плівки, відеозаписи, аудіозаписи тощо); 10) вид (нормативні акти, угоди, рішення, протоколи, звіти, прес-релізи); 11) проекти рішень (доповідні записки, звернення, заяви, подання, пропозиції, листи тощо); 12) форму та місце зберігання документа та забезпечити доступ до системи обліку публічної інформації на офіційному веб-сайті http://agronomichne.vinrayrada.gov.ua.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що законодавець передбачив послідовність дій державного виконавця у процедурі примусового виконання виконавчого документа. При цьому, лише дотримання державним виконавцем процедури послідовності таких дій недостатньо для винесення органом державної виконавчої служби постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII у разі невиконання боржником виконавчого листа, оскільки це суперечить принципу ефективності у процедурі виконавчого провадження.

Наведене означає, що державний виконавець зобов`язаний довести, що під час чергової перевірки боржника на предмет виконання ним виконавчого документа вжив усіх заходів примусового характеру, оскільки виконавче провадження не може бути закінчене лише з підстав дотримання державним виконавцем черговості дій у процедурі примусового виконання судового рішення, визначеної Законом.

Водночас, вичерпний перелік обставин, за яких виконавче провадження закінчується з підстав, що не пов`язані з досягненням мети виконавчого провадження - фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, визначений статтями 39 та 63 Закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII.

Відтак, аналіз приписів статей 39 та 63 Закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII дає підстави для висновку, якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення, а виконати його без участі боржника неможливо, то державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження.

Разом із тим, на переконання суду, невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вичерпання усіх заходів примусового виконання рішення і не свідчить про неможливість його виконання.

Крім того, направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання виконавчого документа, після якої державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання рішення суду.

Більше того, здійснюючи примусове виконання судового рішення немайнового характеру, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру після внесення відповідного подання і не може вийти за межі наданих йому повноважень та діяти лише в спосіб, установлений Законом, оскільки сам факт направлення подання до правоохоронних органів не є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Аналогічні висновки щодо застосування зазначених норм матеріального права викладені у постановах Верховного Суду від 04.09.2019 року у справі № 286/1810/17, від 28.11.2019 року у справі № 821/362/17, від 04.12.2019 року у справі № 552/3995/17, від 29.01.2020 року у справі № 127/2606/17.

Однак, як слідує із матеріалів справи та не заперечується відповідачем, вказаних дій державним виконавцем здійснено не було, що свідчить про передчасність закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Згідно зі ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд враховує, що Законом України "Про виконавче провадження" на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень. В той же час з обставин справи слідує, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця рішення суду не лише залишилось невиконаними, а й позбавляється можливість його виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Європейський суд з прав людини зауважив, що "право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін" ("Жовнер проти України", N 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

Відтак, за наведених вище обставин суд доходить висновку, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження від 02.03.2020 року ВП № 59866621, яка винесена на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII з посиланням на те, що виконати рішення без участі боржника неможливо, є такою, що не ґрунтується на вимогах закону. За таких обставин наявні підстави для її скасування.

Щодо викладених у відзиві доводів відповідача про те, що 14.04.2020 року до Відділу надійшла заява боржника - Агрономічної сільської ради № 167 від 13.03.2020 року про виконання рішення суду, то з цього приводу суд звертає увагу, що дані обставини лише підтверджують передчасність та поспішність закінчення державним виконавцем виконавчого провадження. Наявність такої заяви від боржника має бути підставою для державного виконавця здійснити перевірку виконання судового рішення у спосіб, визначений виконавчим документом в межах процедури виконавчого провадження.

Таким чином на переконання суду заявлені позивачем позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 02.03.2020 року ВП №59866621 є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Що стосується іншої вимоги позивача щодо відшкодування відповідачем моральної шкоди заданої його неправомірними діями та рішенням в розмірі 50000 грн., суд зазначає таке.

Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, статтею 23 якого передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 (справа № 464/3789/17). Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Слід врахувати, що аналогічна правова позиція неодноразово висвітлювалась і в інших постановах Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі № 173/424/17(2-а/173/41/2017), від 27.02.2020 року у справі за № 813/731/18, а також від 24.03.2020 року у справі за № 818/607/17.

З обґрунтувань представника позивача слідує, що позивач пов`язує заподіяння йому шкоди неправомірними діями та бездіяльністю відповідача у цій справі, що виразилось у винесенні оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження від 02.03.2020 року. Як встановлено судом, у межах позовних вимог є підстави для визнання протиправною та скасування постанови Вінницького РВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) .

Верховний Суд у п.п. 51-53 постанови від 27.11.2019 року (справа № 750/6330/17) зазначив, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

У контексті правовідносин, які є спірними у цій справі судом встановлено, що хоча оскаржувана позивачем постанова про закінчення виконавчого проводження і є неправомірна, однак за своїм характером не може вважатися засобом негативного впливу на позивача як і причиною досягнення позивачем негативних емоцій рівня страждання або приниження. Також судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між стверджуваним позивачем порушенням його звичайного ритму життя, що позбавило можливості в реалізації своїх звичок та бажань, приниження його честі та гідності, психологічного стану та неправомірними діями відповідача, що виразились у прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження від 02.03.2020 року, що є предметом оскарження у цій справі. Тому, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 19, 49, 72-77, 90, 99, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про закінчення виконавчого провадження від 02.03.2020 року ВП № 59866621.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Відповідно до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки на апеляційне оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: Вінницький районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (місцезнаходження: 21009, м. Вінниця, вул. Винниченка, 29; )

Третя особа: Агрономічна сільська рада (місцезнаходження: 23227, Вінницька обл., Вінницький район, с. Агрономічне, вул. Мічуріна, 12, )

Суддя Слободонюк Михайло Васильович