Справа № 360/5059/19
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року справа №360/5059/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Блохіна А.А.,

секретар судового засідання - Мирошниченко О.Л.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у справі № 360/5059/19 (головуючий І інстанції Захарова О.В., текст рішення складено у приміщенні суду за адресою: просп. Космонавтів, 18, м. Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову Державний науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (далі - відповідач, Луганський НДЕКЦ МВС України), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову Державний науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України (далі-третя особа) в якому просив стягнути з відповідача за період з 12 серпня 2014 року по 30 листопада 2014 року винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення у розрахунку на місяць в сумі 20155,96 грн, в тому числі: - за серпень 2014 року (починаючи з 12 серпня 2014 року) - 2700,09 грн; - за вересень - 5742,19 грн; - за жовтень 2014 року - 5742,19 грн; - за листопад 2014 року - 5971,88 грн (а.с. 4-9).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 85-88).

Позивач з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просив скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що довідка про участь в АТО яка була надана суду, це єдиний документ, що може бути наданий на руки позивачу, який видається тільки на підставі первинних документів наказів, завдань, тощо. Вважає, що суд безпідставно зазначив про те, що позивач повинен був надати докази виконання конкретних завдань штабу АТО та перебування в районах АТО (а.с. 93-96).

Від відповідача та третьої особи надійшли відзиви на апеляційну скаргу в яких зазначено, що судом першої інстанції вжито всіх необхідних та належних заходів стосовно отримання відповідних доказів на підставі яких можливо об`єктивно вирішити розгляд даної справи. Вважають, що з витребуваних судом та наданих позивачем документів не підтверджується виконання ОСОБА_1 конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні АТО. Просив залишити апеляційну скаргу заявника без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач заявив клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Суд, заслухав суддю - доповідача, пояснення позивача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 07.08.1999 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, в тому числі з 01.07.2014 року по 31.12.2014 року - в науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі при ГУМВС України у Луганській області на посаді начальника сектору комп`ютерно-технічної експертизи та експертизи у сфері інтелектуальної власності відділу криміналістичної експертизи (а.с. 13-16, 24).

Як вбачається з довідки про безпосередню участь особи в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 16.08.2016 року № А-5275, ОСОБА_1 дійсно в період з 12.08.2014 року по 07.11.2015 року брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпечення її проведення (а.с. 21).

Вказана інформація кореспондується із інформацією, зазначеною у витягах з наказів Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 17.11.2015 року № 321, 07.06.2015 року № 158 (а.с. 74-79).

Довідкою Луганського НДЕКЦ від 27.12.2019 року № 19/113/5-11772 підтверджено, що позивач працював у Науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі при ГУМВС України у Луганській області у період з серпня 2014 року по листопад 2014 року, його грошове забезпечення складало у серпні 2014 року - 4593,75 грн, у вересні 2014 року - 5742,19 грн, у жовтні 2014 року - 5742,19 грн, у листопаді 2014 року - 11943,75 грн (а.с. 49).

Відповідно до довідки від 27.12.2019 року № 19/113/5-11771 позивач у період з серпня 2014 року по листопад 2014 року не отримував грошової винагороди за участь в анти терористичній операції у зв`язку з відсутністю фінансування (а.с. 50).

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 12 серпня 2014 року по 30 листопада 2014 року в сумі 20155,96 грн.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року № 638-IV (далі-Закон № 638-IV) встановлено, що антитерористична операція це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Згідно ст. 5 вказаного Закону Міністерство внутрішніх справ України здійснює боротьбу з тероризмом шляхом запобігання, виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою, розслідування яких віднесене законодавством України до компетенції органів внутрішніх справ; надає Антитерористичному центру при Службі безпеки України необхідні сили і засоби; забезпечує їх ефективне використання під час проведення антитерористичних операцій.

Статтею 13 Закону № 638-IV, визначено, що при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) суб`єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному згідно з Положенням, зазначеним у частині другій статті 12 цього Закону.

За рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України.

Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.

У спірний період (серпень-листопад 2014 року) питання виплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції було врегульовано пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 року № 158 «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету», відповідно до якого за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 1 травня 2014 року виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць, а також виданим на виконання цієї постанови наказом Міністерства внутрішніх справ України № 719 від 23 липня 2014 року.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2014 року № 158 Міністерством внутрішніх справ України видано наказ № 719 від 23.07.2014, яким передбачено виплачувати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою починаючи з 01 травня 2014 року винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

Обчислення цієї винагороди здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення або заробітної плати (у тому числі з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди), за останньою займаною штатною посадою на час участі в зазначених операціях і заходах.

Пунктом 2 наказу № 719 від 23.07.2014 року встановлено: «Винагороду виплачувати за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників)), начальників органів внутрішніх справ».

З аналізу вищенаведених правових норм слідує, що винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах.

При цьому безпосередня участь в АТО на території Донецької та Луганської областей має бути обов`язково підтверджена наказами Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника АТО на території Донецької та Луганської областей) та довідкою, виданою безпосередньо органом, в якому особа проходила службу.

Отже, зарахування особи до списку осіб, що фактично беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. В подальшому, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, Головним управлінням МВС України в області видається відповідний наказ, який свідчить про залучення особи до виконання заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою тощо та, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеної за безпосередню участь у проведенні АТО.

Дійсно, відповідно до наказів першого заступника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 07.06.2015 року № 158, від 17.11.2015 року № 321 з метою виконання службових (бойових) завдань позивач залучався та безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення (а.с. 74-79, 97-98).

Довідкою від 31.07.2017 року № А-9398 Головне управління Національної поліції в Луганській області підтвердило, що позивач дійсно в період з 12.08.2014 року по 07.11.2014 року, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області (а.с. 21).

Вказані документи визнаються судом апеляційної інстанції як належні докази стосовно залучення та безпосередньої участі в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення.

Разом з тим, згідно частин 1, 2 та 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин , що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Суд зазначає, що документальних доказів на підтвердження фактичної участі позивача у період з 12 серпня 2014 року по 30 листопада 2014 року в антитерористичних операціях та у воєнних конфліктах, а саме: здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, тощо, не надано як в ході розгляду справи у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Окрім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 10.05.2019 року по справі № 805/416/16-а (провадження № К/9901/11207/18) винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів антитерористичної операції, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах.

Таким чином апеляційний суд погоджється з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для нарахування та виплати позивачу винагороди за безпосередню участь в АТО у спірному періоді, оскільки позивачем не надано документального підтвердження стосовно його фактичної участі у відповідних заходах.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у справі № 360/5059/19 за позовом ОСОБА_1 до Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову Державний науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у справі № 360/5059/19 - залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 15 квітня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України, але не менш ніж строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, щодо запобігання поширення короновірусної хвороби (COVID-19).

Суддя-доповідач: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

А.А. Блохін