Справа № 160/13512/19
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЮркова Е.О.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
28 грудня 2019 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач) з вимогами:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при проведенні розрахунку пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 07.06.2013 по 31.12.2017, передбаченої законодавством для осіб з інвалідністю внаслідок війни, а також при проведенні перерахунку пенсії з 01.01.2018 щодо зменшення до 60-ти відсотків розміру доплат, передбачених законодавством для учасників бойових дій, та для осіб з інвалідністю внаслідок війни;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести з 07.06.2013 по 31.12.2017 перерахунок пенсії ОСОБА_1 із сто відсотковим врахуванням та виплатою доплат, передбачених законодавством для учасників бойових дій, а саме: підвищення пенсії в розмірі 25-ти відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого частиною 4 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту № 3551-XII від 22.10.1993, цільової грошової допомоги на прожиття учаснику бойових дій у розмірі 40 гривень, передбаченої Законом України "Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та інвалідів війни № 1603-ІV від 16.03.2004, та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії;
- провести з 01.01.2018 перерахунок пенсії ОСОБА_1 із сто відсотковим врахуванням доплат, передбачених законодавством для осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи, а саме: збільшення на 25 відсотків основного розміру пенсії, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення № 1381 від 28.12.2011; підвищення пенсії в розмірі 40 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого частиною 4 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту № 3551-ХІІ від 22.10.1993; цільової грошової допомоги на прожиття інваліду III групи у розмірі 50 гривень, передбаченої Законом України "Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та інвалідів війни № 1603-IV від 16.03.2004 і виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії за весь порушений період.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем при проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , як пенсіонеру військової служби, протиправно здійснюється виплата пенсії, як особі з інвалідністю внаслідок війни, в розмірі 60 відсотків від заробітку. Вказує, що відповідачем було змінено позивачу статус з інваліда війни 3 групи, поранення, контузія, захворювання отримані внаслідок прийняття участі у бойових діях на території інших держав(Афганістан) на інвалід, звільнений за ЗВС. Вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки обмеження розміру таких доплат суперечить нормам законодавства, якими такі пенсійні виплати встановлені.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.01.2020 року відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачем 30.01.2020 року подано відзив на позовну заяву (вх.. № 752ел), в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що позивач з 07.06.2013 року є отримувачем пенсії, призначеної відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб по інвалідності III групи внаслідок виконання обов`язків військової служби. Відповідно до статті 21 вказаного Закону пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку). Вказує, що доплати, встановлені відповідно до норм законодавства, виплачуються позивачу в повному обсязі (100%). Вказує, що згідно зі статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: особам з інвалідністю III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. ОСОБА_1 , як особа з інвалідністю III групи внаслідок війни, отримує збільшення пенсії відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1381 у розмірі 25 % розміру пенсії. Крім того вказує, що підтвердження щодо статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області під час призначення пенсії не надавалось.
11.02.2020 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, згідно якої відповідач у відзиві на позов підтверджує і не заперечує, що позивачу дійсно на підставі довідок обласного МСЕК № 5 серії АВ №0045261, серії 10 ААГ №035514, серії 12 ААБ №007241 було встановлено III групу інвалідності з причини поранення, контузія хвороба у зв`язку з прийняттям участі у бойових діях на території інших держав. Також позивач надавав відповідачу вищевказані довідки обласного МСЕК з підтвердженням того, що позивач отримав інвалідність у зв`язку з прийняттям участі у бойових діях на території іншої держави, зокрема із заявою від 14.03.2019 року до ГУ ПФУ м. Верхньодніпровськ та відміткою про отримання. Більше того, на дане звернення відповідач надавав офіційну відповідь позивачу. Відповідач обізнаний, має всі необхідні документи на підтвердження того, що позивач є учасником бойових дій в іншій державі, та отримав внаслідок цього інвалідність III групи, але всупереч цього продовжує нараховувати пенсійне забезпечення у меншому розмірі, ніж потрібно.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи, що підтверджено посвідченням серія номер НОМЕР_2 .
Довідками обласного МСЕК № 5 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0045261 від 11.06.2013 р., серії 10 ААГ № 035514 від 04.06.2015 р., серії 12 ААБ № 007241 від 25.06.2018 р. підтверджено встановлення позивачу III групи інвалідності з причини поранення, контузія хвороба у зв`язку з прийняттям участі у бойових діях на території інших держав.
ОСОБА_1 07.06.2013 року призначена пенсія по інвалідності, відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Згідно даних пенсійної справи позивача, пенсію позивачу було призначено виходячи з 60 % від заробітку, з доплатами, передбаченими законодавством як особі з інвалідністю 3 групи внаслідок війни, що підтверджується протоколом № 426 від 03.07.2013 року.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області проведено позивачу перерахунок пенсії починаючи, зокрема з 01.07.2019 року, та відповідно до даних пенсійної справи позивача, станом на 01.07.2019 року, позивачу призначені підвищення/надбавки до пенсії, а саме: підвищення на 25% основного розміру пенсії, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України № 1381 від 28.12.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення»; підвищення розміру пенсії на 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ч.4 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; цільової грошової допомоги на проживання інваліду ІІІ групи у розмірі 50 грн., відповідно до Закону України «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та інвалідів війни», державна адресна допомога інваліду війни ІІІ групи, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №1381 від 28.12.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», у розмірі 30% - 741,04 грн.
Станом на 01.07.2019 року, згідно протоколу за пенсійною справою позивача, з урахуванням всіх підвищень та надбавок до пенсії пенсія позивача складала 5630,40 грн., а станом на 01.07.2018 року - 4442,06 грн.
Судом встановлено, що 14.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою, в якій просив провести індексацію пенсії з березня 2019 року. Також вказував, що його статус інваліда війни 3 групи, поранення, контузія, захворювання отримані внаслідок прийняття участі у бойових діях на території інших держав(Афганістан) було безпідставно змінено на інвалід, звільнений за (ЗВС).
Також суд зазначає, що позивач неодноразово звертався на «Урядову гарячу лінію голови Дніпропетровської облдержадміністрації» та на «Урядову гарячу лінію Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з питань пенсійного забезпечення.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначені Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Стаття 21 Закону № 2262-ХІІ, у редакції, чинній на час призначення пенсії ОСОБА_1 , передбачала, що пенсії по інвалідності призначаються в таких розмірах: інвалідам війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).
Судом встановлено, що пенсія ОСОБА_1 , як інваліду війни III групи , призначена у розмірі 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).
За приписами статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: особам з інвалідністю I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 встановлено підвищення пенсії у розмірі 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що підтверджено даними пенсійної справи.
Оскільки ОСОБА_1 є особою з інвалідністю IІІ групи, підвищення пенсії в розмірі 40 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого частиною 4 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, є безпідставним.
Так, станом на 01.07.2019 року, підвищення розміру пенсії на 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ч.4 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», становило 469,20 грн., виходячи з того, що згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1381 від 28.12.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» установлено, що розміри пенсій особам з інвалідністю внаслідок війни, обчислені відповідно до статті 27 та частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", статей 13 і 21 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", збільшуються на 25 відсотків.
Судом встановлено, що позивачу призначено підвищення до пенсії на 25% основного розміру пенсії, що передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 1381 від 28.12.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», та станом на 01.07.2019 року таке підвищення становило 928,03 грн. (25% від 3712,13 грн.).
Також з матеріалів справи вбачається, що позивачу виплачується цільова грошова допомога на проживання інваліду ІІІ групи у розмірі 50 грн., відповідно до Закону України «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та інвалідів війни».
Крім того позивачу виплачується державна адресна допомога інваліду війни ІІІ групи, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №1381 від 28.12.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», проте у складі позовних вимог позивач не просить включити до підвищень/надбавок до пенсії вказану допомогу.
Отже судом встановлено, що вище наведені доплати, встановлені відповідно до норм чинного законодавства, виплачуються позивачу в повному обсязі у стовідсотковому розмірі.
Посилання позивача на рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду судом не приймаються, оскільки прийняті щодо іншого спору відтермінування та розстрочення виплати пенсії після проведення перерахунку на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» № 103 від 21.02.2018 року.
Частиною другою статті другої Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Надавши правову оцінку обставинам справи, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено що, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа..
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 8, 9, 72-77, 90, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 03 березня 2020 року.

Суддя Е.О. Юрков