Справа № 207/3601/19
Суддя: Юрченко І. М.
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 207/3601/19
№ 2-а/207/24/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді: Юрченко І.М.

при секретарі: Сівачук А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора ВБДР Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Іваник Валентина Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України,-

ВСТАНОВИВ:

Звертаючись до суду, позивач зазначив, що 25 жовтня 2019 року інспектором ВБДР УПП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Іваник В.О. (далі по тексту - Відповідач) було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДПО18 № 653094 у відношенні нього - ОСОБА_1 , згідно якої на нього, за порушення вимог п. 31.1, п.31.3 (А) Правил дорожнього руху України, було накладено штраф у розмірі 680 грн.

У постанові міститься посилання на те, що 25 жовтня 2019 року о 12 год. 30 хв. в м. Кривому Розі на Автовокзалі водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЧАЗ Еталон, номерний знак НОМЕР_1 , що використовується для надання послуг з перевезення пасажирів та був переобладнаний, а саме: замість 21 сидіння, вказаних у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу мав 22 місця для сидіння з місцем водія, чим порушив п.31.1, п.31.3 (А) Правил дорожнього руху України та ДСТУ.

Вищезазначена постанова винесена з порушенням чинного законодавства в результаті чого підлягає скасуванню на підставі доводів, які зазначені нижче.

25 жовтня 2019 року о 12 год. 30 хв. в м. Кривому Розі на автовокзалі підійшов відповідач до транспортного засобу ЧАЗ Еталон, д/н НОМЕР_1 , де він знаходився в той момент та почав перевіряти технічний стан транспортного засобу, в результаті чого було складено у відношенні нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДПО18 № 653094, згідно якої на нього, за порушення п.31.1, п.31.3 (А) Правил дорожнього руху України, було накладено штраф нібито в даному транспортному засобі встановлено додаткові місця, для сидіння.

Так, відповідальність за ч. 2 ст. 121 КУпАП настає за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення, оскільки об`єктивна сторона даного правопорушення - це настання відповідальності саме за керування транспортним засобом, що має несправності, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Відповідач не є технічним фахівцем в галузі автомобільного транспорту, тому зазначивши в оскаржуваній постанові про порушення, він перевищив свої повноваження. Оскільки транспортний засіб при виїзді на маршрут проходить відповідний технічний контроль і відповідальні працівники в гаражі, фіксують випуск на маршрут та справність транспортного засобу. Автобус не може експлуатуватись в разі несправності або будь - яких порушень встановлених норм.

У зв`язку з цим та на підставі діючого законодавства України, ним було пройдено перед виїздом на маршрут перевірку технічного стану і комплектності транспортного засобу, що підтверджується копією журналу механіка, згідно якого від 25 жовтня 2019 року під № 55 вбачається, що вищезазначений транспортний засіб відповідає вимогам технічного стану та комплектності.

Крім того, з оскаржуваної постанови не вбачається, як перевірявся інспектором стан транспортного засобу на відповідність вимогам експлуатаційної документації виробника КТЗ.

Відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення порушення ПДР відповідними доказами.

Отже, постанова серії ДП018 № 653094 від 25 жовтня 2019 року винесена без врахування та належної перевірки всіх обставин справи щодо наявності чи відсутності в його діях ознак правопорушення, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність, а отже підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

В судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, на заявлених вимогах наполягав.

Відповідач в судові засідання не прибув, надав відзив на адміністративний позов, в якому просив провести розгляд справи без його участі. Відповідно до позиції, викладеної у відзиві на позов, зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає винесену ним постанову законною, а вимоги позивача безпідставними.

Відповідач не погоджується з доводами позивача щодо того, що він начебто не порушував ПДР України. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги не зробив жодних посилань та не надав жодних доказів щодо відсутності в його діях порушень. Постанова складена у відповідності до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування постанови ДПО18 №653094 від 25 жовтня 2019 року про накладення адміністративного стягнення просить відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у судове засідання не з`явився, подав письмове пояснення до суду, де зазначив, що позовна заява є необгрунтованою, обставини, викладені в позовній заяві, позивачем не доведені, винесення інспектором постанови у справі про адміністративне правопорушення не може бути визнано незаконним, відповідач діяв в межах своїх повноважень, також просив розглядати справу без участі представника третьої особи

За таких обставин суд вирішив можливим розглянути справу у відсутності відповідача, за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження, відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України.

Відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників процесу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вивчивши доводи позивача, відзив відповідача, пояснення третьої особи, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності, суд встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, що визначено ст. 245 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

В оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення від 25.10.2019 року зазначено, що 25.10.2019 року приблизно о 12 год. 30 хв. у м. Кривий Ріг на автовокзалі позивач керував транспортним засобом ЧАЗ Еталон, номерний знак НОМЕР_1 , який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів та був переобладнаний, а саме: замість 21 місця, вказаного в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу мав 22 місця для сидіння з місцем водія, чим порушив п. 31.1, п. 31.3а ПДР, у зв`язку з чим його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 680 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 121 КУпАП відповідальність за цією статтею настає за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Відповідно до абз. 3 п. 27 Постанови ВСУ від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Об`єктивна сторона даного правопорушення - це настання відповідальності саме за керування транспортним засобом, що має несправності, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Також, згідно з ст. 29 Закону України «Про дорожній рух», до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Згідно з п.п. 3 п. 145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 р. N 176 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2007 р. N 1184) (далі по тексту - Правила), автомобільний перевізник зобов`язаний організувати проведення контролю технічного та санітарного стану автобусів чи легкових автомобілів перед початком роботи, крім автомобільного самозайнятого перевізника.

Згідно з п.п. 12 п. 147 Правил, водій автобуса зобов`язаний пройти перед виїздом на маршрут медичний огляд, забезпечити перевірку технічного стану і комплектності транспортного засобу.

Так, копією журналу реєстрації операцій перевірки технічного стану КТЗ (ар.с.12-14) підтверджується факт того, що перед виїздом на маршрут 25 жовтня 2019 року транспортний засіб номерний знак НОМЕР_1 пройшов перевірку технічного стану та відповідає вимогам технічного стану та комплектності.

Крім того, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, що зміст постанови у справі про адміністративні правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283.284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

З оскаржуваної постанови не вбачається, як перевірявся інспектором стан транспортного засобу на відповідність вимогам експлуатаційної документації виробника КТЗ. Про жодний доказ з цього приводу в постанові не зазначено. Більш за це відповідачем навіть у судове засідання ніяких доказів суду не було надано.

При вирішенні спору, суд враховує, що згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Натомість відповідач в судове засідання не з`явився, жодних доказів на підтвердження правомірності винесеної постанови суду не надав. Зазначені позивачем обставини не були спростовані відповідачем письмовими запереченнями, тобто суду не було представлено доказів в підтвердження обставин, викладених в постанові по справі про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст.251 КУпАП, відповідачем на підтвердження існування підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.121 КУпАП не надано, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Ніяких доводів на підтвердження правомірності своїх дій щодо винесення оскаржуваної постанови та доказів на їх підтвердження відповідачем не надано, а отже доводи наведені позивачем, щодо належного виконання ним правил дорожнього руху, нічим не спростовано, та відповідно до ст.77 КАС України, суд вважає їх доведеними.

З урахуванням чого суд доходить висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо відсутності у справі будь-яких передбачених законом доказів на підтвердження наявності обставин, які зазначено відповідачем як підставу для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

При цьому, з оскаржуваної постанови випливає, що при вирішенні відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не були предметом відповідної оцінки ствердження позивача щодо його не згоди з наявністю адміністративного правопорушення, а отже, в супереч вимогам ст.280 КУпАП відповідачем не було з`ясовано обставини на підтвердження винності позивача у правопорушенні, та інші обставин, що мають значення для справи.

За приписами ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до правової позиції КАС Верховного Суду в постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17, яка є обов`язковою для першої інстанції, зазначено, що ВС визнав вірними висновки суду першої інстанції, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Колегія суддів звертає увагу, що статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Верховний суд вказав, що у даному випадку для підтвердження порушення позивачем відповідного пункту Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події, фотокартки тощо.

Крім того, Верховний суд зазначив, що саме по собі описання адміністративного правопорушення у постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Пункт 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

У Рішенні від 20.10.2011 у справі "Rysovskyy v. Ukraine" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип "належного урядування" передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб ("Beyeler v. Italy", "Oneryildiz v. Turkey", "Megadat.com S.r.l. v. Moldova", "Moskal v. Poland").

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Lelas v. Croatia" і "Toscuta and Others v. Romania") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (Oneryildiz v. Turkey", та "Beyeler v. Italy").

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskalv. Poland), п. 73).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelasv. Croatia), п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgov. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, підстави вважати, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем було дотримано вимоги діючого законодавства та встановлено докази на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП відсутні.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Алене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Окрім зазначеного вище суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Таким чином, на думку суду, винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення в даному випадку порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбаченіст. 268 КУпАП.

При складанні вказаної вище постанови Відповідач жодних доказів вини Позивача не вказав, хоча згідно ст.251 КУпАП пояснення потерпілих, свідків, фото- та відео-зйомка, відеозапис є доказами у справі.

Таким чином залишається недоведеним факт керування позивачем транспортним засобом ЧАЗ Еталон, номерний знак НОМЕР_1 , а також факт переобладнання зазначеного транспортного засобу.

Натомість відповідач в судове засідання не з`явився, жодних доказів на підтвердження правомірності винесеної постанови суду не надав. Зазначені позивачем обставини не були спростовані відповідачем письмовими запереченнями, до відзиву не надано жодних доказів правомірності оскаржувальної постанови, тобто суду не було представлено доказів в підтвердження обставин, викладених в постанові по справі про адміністративне правопорушення.

З урахуванням чого суд доходить висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо відсутності у справі будь-яких передбачених законом доказів на підтвердження наявності обставин, які зазначено відповідачем як підставу для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про необхідність скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДПО18 № 653094 від 25.10.2019 року про накладення на ОСОБА_1 , адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 680,00 грн. за ч. 2 ст.121 КпАП України.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 8, 9, 10, 11, 14, 73, 74, 77, 122, 241-246, 250, 293, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 до інспектора ВБДР Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Іваник Валентина Олександровича, місцезнаходження за адресою: м.Дніпро, вул. Троїцька Площа, 2А про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України, - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати постанову інспектора ВБДР Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Іваник Валентина Олександровича від 25.10.2019 року серії ДПО18 № 653094 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху щодо ОСОБА_1 у вигляді штрафу в сумі 680,00 грн., провадження у справі закрити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.М. Юрченко