Справа № 580/1036/20
Суддя: М.А. Білоноженко
Дата ухвалення: 2020-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2020 року справа № 580/1036/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Білоноженко М.А., розглянувши у спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи в судове засідання) адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

25.03.2020р. до Черкаського окружного адміністративного суду звернулось Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - позивач) з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач) в якому позивач просить:

- скасувати постанову від 27.02.2020р. про стягнення виконавчого збору в розмірі 18892,00 грн. за ВП №61397224.

В обгрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що оскаржувану постанову ухвалено ухвалено у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа №580/2507/19 виданого Черкаським окружним адміністративним судом від 18.12.2019р. Представником позивача зауважено, що постанова про стягнення виконавчого збору є протиправною з огляду на виконання боржником рішення суду в добровільному порядку, здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 (стягувача за виконавчим листом №580/2507/19), до відкриття виконавчого провадження. Звернуто увагу, що заборгованість з виплати пенсії стягувача буде виплачена у відповідності до Порядку №649. З урахуванням зазначеного, позовні вимоги вважає обгрунтованими а оскаржувану постанову такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 14.04.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи ухвалено провести за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи в судове засідання)

У строк встановлений судом в ухвалі від 14.04.2020р., як і станом на час розгляду даної справи відповідачем до суду відзив на адміністративний позов не подано.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

27.02.2020р. старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яжуком С.С. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61397224 з виконання виконавчого листа №580/2507/19, виданого 18.12.2019р. Черкаським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 70% суми заробітної плати померлого годувальника відповідно до довідки Територіального управління державної судової адміністрації України у Черкаській області про заробітну плату від 20 липня 2016 року № 1135-04/16 та виплатити різницю з 01 вересня 2016 року, з урахуванням фактично виплаченої пенсії.

В даній постанові встановлено термін виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Також 27.02.2020р. старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яжуком С.С. у ВП №61397224 ухвалено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 18892,00 грн.

17.03.2020р. Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом вих.№2300-0802-5/10520, повідомлено державного виконавця про те, що на виконання рішення суду ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії з 01.09.2016 року, внаслідок чого її пенсія збільшилась і становить: з 01.09.16 - 10 740,00 грн., з 01.01.2018 - 13 730,00 грн., з 01.07.2018 - 14 350,00 грн., з 01.12.2018 - 14 970,00 грн., з 01.07.2019 - 15 640,00 грн., з 01.12.2019- 16 380,00 грн. Також у листі зазначено, що сума заборгованості Боржника перед ОСОБА_1 облікована в Головному управлінні шляхом внесения в Реєстр та буде виплачена в порядку черговості після отримання Боржником коштів державного бюджету на цю мету. Отже, покладені судом зобов`язання виконані Управлінням в добровільному порядку, встановленому судовим рішенням, в межах повноважень покладених на Управління.

Також направлено копію протоколу призначення пенсії та копію протоколу індивідуального перерахунку.

Вважаючи ухвалену державним виконавцем постанову про стягнення виконавчого збору протиправною, з підстав фактичного виконання позивачем рішення суду за виконавчим листом №580/2507/19 до відкриття виконавчого провадження, позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно ч.1 ст.5 Закону № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п.1 ч.1 ст.26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов?язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до п.8 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до частин 3, 4 статті 27 Закону №1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Аналізуючи наведені положення суд дійшов до висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження вирішує питання про стягнення виконавчого збору.

Суд зазначає, що порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 (далі - Порядок № 649), в редакції, чинній на момент виконання рішення суду, визначав механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 649 боржник - це орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення; стягувач - фізична особа, на користь якої винесено рішення; рішення - рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів.

Згідно пунктів 5, 6, 8, 10 Порядку № 649 для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - комісія).

Комісія приймає одне з таких рішень: про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку; про відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку.

Виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.

При цьому, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України України, якою затверджено вказаний Порядок № 649, визначено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою.

Таким чином, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється органами Пенсійного фонду України за правилами Порядку №649.

Оскільки виплата пенсії позивача може бути здійснена позивачем виключно за рахунок коштів Пенсійного Фонду України, інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має. Крім того, відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідного бюджетного асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а (К/9901/1598/18) та від 13.06.2018 у справі № 757/29541/14-а (К/9901/12146/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень від 5 червня 2012 року № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Порядок № 649 прийнятий саме для реалізації вимог вищевказаного Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень з урахуванням того, що виконання таких рішень суду здійснюється виключно за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті (частина 1 Порядку № 649).

Так, відповідно до абз. 3 ч. 2 Порядку № 649, термін рішення вживається в такому значенні - рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України Про гарантії держави щодо рішень, на виконання яких стягувану нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів.

Згідно з пунктом 3 частини 5 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

При вирішенні спору по суті, суд зазначає, що відповідач не надав суду доказів вчинення будь-яких дій щодо примусового виконання рішення суду.

Натомість, судом із протоколів про індивідуальний перерахунок доданих до листа ГУ ПФУ у Черкаській області вих.№2300-0802-5/10520 (а.с. 8-10) вбачається, що позивач на виконання Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019р. у справі №580/2507/19, 21.01.2020р. здійснив перерахунок пенсії ОСОБА_1 . Разом з тим, вказаним листом вих.№2300-0802-5/10520 від 17.03.2020р. повідомив державного виконавця що виплата стягувачу заборгованості із сум перерахованих пенсій буде здійснена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018р.

Отже, враховуючи, що позивачем, на виконання рішення суду, добровільно здійснено перерахунок пенсії до відкриття виконавчого провадження, та беручи до уваги, що виконання рішення по справі здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо рішень та, відповідно, Порядку № 649, суд дійшов висновку, що виконавчий збір щодо виконання рішення суду у справі № 580/2507/19 не підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В контексті перелічених положень Кодексу адміністративного судочинства України в ході судового розгляду спору відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність стягнення виконавчого збору.

З урахуванням наведеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог з огляду на що позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. З огляду на те що, в ході розгляду даної справи свідки не залучались, експертизи не проводились, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 271, 272, 287, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ВП №61397224 від 27.02.2020 про стягнення виконавчого збору в сумі 18892 грн 00 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана з врахуванням особливостей закріплених підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України протягом десяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя М.А. Білоноженко