Справа № 360/5019/19
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року справа №360/5019/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 р. у справі № 360/5019/19 (головуючий І інстанції Басов Н.М.) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області (далі - відповідач) про визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю та не підтвердженням на день звернення необхідного пільгового стажу; зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до пільгового страхового стажу, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах згідно ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди роботи з 12.09.1984 по 19.11.1984; з 28.03.1985 по 30.04.1985; з 19.08.1985 по 11.09.1996 на шахті "Краснопіллівська" та прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" згідно його заяви від 26.09.2019; допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць. (арк.справи 4-6)

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року у справі № 360/5019/19 позовні вимоги задоволено частково, внаслідок чого: визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 04 жовтня 2019 року №21744/03-22 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 вересня 2019 року, зареєстровану за № 4098, про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 1 статті 114 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. (арк.справи 63-67)

Не погодившись з таким рішенням, відповідач - Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Сторони у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду судового засідання, тому, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_1 виданий 25.01.2001 Брянківським МВ УМВС України у Луганській області, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.7,8).

Відповідно до інформації зазначеної у довідці від 10.11.2016 №46819, позивач є внутрішньо переміщеною особою, фактичне місце проживання/перебування є АДРЕСА_2 (зворотній бік а.с.8).

26.09.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив призначити пенсію за віком та надав відповідні документи (а.с.39).

04.10.2019 відповідачем винесено рішення №4098/2019 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1 згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю та не підтвердженням на день звернення необхідного пільгового стажу. Страховий стаж ОСОБА_1 складає 28 років 2 місяці 3 дні (а.с.9-10).

Відповідно до рішення від 04.10.2019 №4098/2019 позивачу зараховано періоди роботи згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з 28.01.1999 по 01.12.1999, з 01.01.2000 по 03.07.2000 на Державному підприємстві шахта "Краснопольївська", з 15.03.2011 по 30.03.2011, з 01.04.2011 по 20.09.2011 на Відокремленому підрозділі "Шахта "Шахта 11 РАУ-Новая" приватного підприємства "Содєйствіє", з 21.09.2011 по 23.09.2011, з 01.10.2011 по 30.09.2012, з 01.11.2012 по 03.01.2013, з 01.03.2013 по 21.06.2013 в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Донпромбізнес", з 01.08.2013 по 30.06.2014 в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Флагман", з 01.03.2017 по 22.03.2017, з 01.04.2017 по 31.07.2018 в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Укргєосервіс", з 01.10.2018 по 20.10.2018, з 01.11.2018 по 13.06.2019 в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Укркарбо", що становить 6 років 4 місяці 3 дні.

Також, з оскаржуваного рішення вбачається, що уточнюючих довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії заявником надано не було, у зв`язку з чим до пільгового стажу неможливо врахувати періоди роботи: з 12.09.1984 по 19.11.1984; з 28.03.1985 по 30.04.1985; з 19.08.1985 по 11.09.1996 на державному підприємстві шахта "Краснопіллівська", яке на цей час розміщується на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

18.10.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив зарахувати уточнюючі довідки №519 від 16.04.2016, №527 від 16.04.2016, №520 від 16.04.2016, №522 від 16.04.2016, №521 від 16.04.2016, виписки з наказу №725/п від 24.10.1995, виписки з наказу №4345/п від 23.09.1997, довідку про зміну підпорядкування та назви шахти "Краснопіллівська", довідку №524 від 16.04.2016, довідку №526 від 16.04.2016, №525 від 16.04.2016, №523 від 16.04.2016 та довідку №528 для призначення пенсії за віком на пільгових умовах (а.с.16).

Відповідачем надано відповідь від 24.10.2019 №358/к-4, в якій зазначено, що довідки видані підприємствами, які знаходяться на непідконтрольній території, є недійсними і не створюють правових наслідків (а.с.17).

В матеріалах справи наявні вищевказані довідки №519 від 16.04.2016 (а.с.20), №527 від 16.04.2016 (а.с.21), №520 від 16.04.2016 (а.с.22), №522 від 16.04.2016 (а.с.23), виписки з наказу №725/п від 24.10.1995 (а.с.28), виписки з наказу №434/п від 23.09.1997 (а.с.29), довідку про зміну підпорядкування та назви шахти "Краснопіллівська" (а.с.29), довідку №524 від 16.04.2016 (а.с.25), довідку №526 від 16.04.2016, №525 від 16.04.2016 (а.с.26), №523 від 16.04.2016 (а.с.24) та довідку №528 для призначення пенсії за віком на пільгових умовах (а.с.27), а також індивідуальні відомості про застраховану особу (а.с.18-19).

Колегія суддів, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, виходить з наступного.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно зі статтею 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Зазначений Порядок № 383 регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Уточнююча довідка може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи в трудовій книжці та в тих випадках, коли такий пільговий стаж виник до 21 серпня 1992 року. Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж - період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці.

При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Дослідженням трудової книжки позивача встановлено, що у ній наявні всі необхідні записи щодо періоду роботи позивача з 12.09.1984 по 19.11.1984; з 28.03.1985 по 30.04.1985; з 19.08.1985 по 11.09.1996 на шахті "Краснопіллівська" (а.с.11).

Записи у трудовій книжці проведено у відповідності до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального забезпечення України від 29.07.1993 № 58.

Отже, у позивача наявний повний пакет документів, який необхідно для зарахування періоду роботи з 12.09.1984 по 19.11.1984; з 28.03.1985 по 30.04.1985; з 19.08.1985 по 11.09.1996 на шахті "Краснопіллівська" як пільгового стажу за Списком №1, в тому числі і уточнюючі довідки про підтвердження наявного трудового стажу.

Щодо доводів апеляційної скарги, що у всіх довідках, які надав позивач до заяви 18.10.2019 міститься штамп та печать Відокремленого підрозділу „Шахта „Вергелівська" Державного підприємства „Луганськвугілля", колегія суддів зазначає.

Відповідно до довідки від 16.04.2016 №529 шахта „Вергелівська" є правонаступником архіву шахти "Краснопіллівська" відповідно до наказу №68 від 04.09.2003 по Державному підприємству "Луганськвугілля" (а.с.29).

Щодо доводів апеляційної скарги, що Державне підприємство шахта "Краснопіллівська" на цей час розміщується на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №595 від 07.11.2014, відповідно витребувати уточнюючі довідки з зазначеного підприємства на цей час відсутня можливість, колегія суддів суд зазначає.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р, смт.Вергулівка та м. Брянка Луганської області відносяться до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII) тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону № 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

На підставі частини першої статті 17 Закону № 1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно із статтею 18 Закону № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом № 1207-VII.

Згідно із частинами першою - третьою статті 9 Закону № 1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, Суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи викладене, Суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці.

Згідно інформації з офіційного сайту Міністерства юстиції України Відокремлений підрозділ „Шахта „Вергелівська" Державного підприємства „Луганськвугілля" створений та зареєстрованиі у порядку передбаченому законодавством України. Доказів перереєстрації цих підприємств на окупованій території України відповідачем суду не надано.

Отже, позивачем вчинено усі дії та подано усі документи, необхідні для призначення пенсії.

Те, що Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області через проведення АТО позбавлене можливості провести перевірку відповідності запису довідки первинним документам, не покладає надмірного тягаря та обов`язку на позивача, оскільки довідка видана належним органом та містить усі необхідні реквізити та відомості.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 23 січня 2018 року у справі № 583/392/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 234/3038/17, від 11 грудня 2018 у справі №360/1628/17, від 17 липня 2019 року у справі №302/757/17-а.

Крім того, періоди та характер роботи позивача, зазначені у довідках Відокремленого підрозділу „Шахта „Вергелівська" Державного підприємства „Луганськвугілля" кореспондується із записами в трудовій книжці позивача.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Колегія суддів звертає увагу відповідача, що позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

У зв`язку з чим колегія суддів вказує, що у даному випадку і при обставинах, що склались у державі, не зарахування періодів роботи позивача з 12.09.1984 по 19.11.1984; з 28.03.1985 по 30.04.1985; з 19.08.1985 по 11.09.1996 на шахті "Краснопіллівська", яке фактично розташоване на непідконтрольній українській владі території, є таким, що перешкоджають фізичній особі у реалізації його права на отримання пенсії. А відмова відповідача у зарахуванні періоду роботи на пільгових умовах не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідачем протиправно прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком №1 та підлягає скасуванню.

Підсумовуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 04.10.2019 № 4098/2019 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" підлягають задоволенню.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

За таких обставин колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволенні позовних вимог позивача.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи уточненої апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому уточнену апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 р. у справі № 360/5019/19 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 р. у справі № 360/5019/19 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді І.Д.Компанієць

Е.Г. Казначеєв