Справа № 520/787/19
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2020-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2020 року

Київ

справа №520/787/19

адміністративне провадження №К/9901/21789/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Калашнікової О.В.,

суддів: Білак М.В., Губської О.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 520/787/19

за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області про стягнення недоплаченої суддівської винагороди,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року (прийняте головуючим суддею Кухар М.Д.), на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2019 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Кононенко З.О., суддів: Мельнікової Л.В., Калиновського В.А.)

УСТАНОВИВ:

І. Рух справи

1. У січні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області (далі - відповідач, ТУ ДСА України в Харківській області), в якому просив:

- стягнути з ТУ ДСА України в Харківській області на користь судді Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_1 , нараховану, але невиплачену суддівську винагороду за період з 04 грудня 2018 року до 31 грудня 2018 року у розмірі 36002,80 грн., яка підлягає індексації за період, починаючи з 01 січня 2019 року по день фактичного розрахунку;

- рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача нараховану, але невиплачену суддівську винагороду у межах суми стягнення за один місяць (грудень 2018 року) звернути до негайного виконання.

1.1. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідачем всупереч Рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 року відмовлено у встановленні та виплаті суддівської винагороди у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом України "Про Державний Бюджет України на 2018 рік" станом на 01 січня 2018 року.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2. Указом Президента України від 23 січня 2012 року за № 29 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Коломацького районною суду Харківської області.

3. Позивач займає вищевказану посаду та отримує суддівську винагороду у розмірах, визначених положеннями частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453- VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року.

4. Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року за № 11-р 2018 було визнано такими, що не відповідають Конституції України (с неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України "Про забезпечення права па справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ. Визначено, що це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат: з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат: з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат: з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат" (п. 1 резолютивної частини Рішення); визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення частини десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютою 2015 року № 192-VIII, за яким "суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу", для цілей застосування окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ зі змінами (п. 2 резолютивної частини Рішення).

5. Відповідно до розрахункового листа за грудень 2018 року, судді Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_1 нараховано 31011.20 грн., а виплачено - 24964.01 грн. (6000 грн. + 18964.01 грн.)

6. 26 грудня 2018 року позивач звернувся до ТУ ДСА в Харківській області з заявою про встановлення з 04 грудня 2018 року розміру посадового окладу у обсязі 15 (п`ятнадцяти) мінімальних заробітних плат, встановлених Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01 січня 2018 року (3723 грн.); виплатою різниці суддівської винагороди судді Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_1 за грудень 2018 року, виходячи з розміру посадового окладу судді місцевого загальною суду з 04 грудня 2018 року - 26430 грн., встановленого п. 3 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ 15 (п`ятнадцяти) мінімальних заробітних плат, встановлених Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» станом па 01 січня 2018 року (3723 грн.) з урахуванням доплат до посадового окладу.

7. Відповідач листом № 06-15/3380 від 27 грудня 2018 року відмовив позивачу, зазначив, що 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року № 1774- VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Положення зазначеного Закону установлює що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 762 гривні. Вказаний Закон є чинним, не конституційним не визнавався та відповідно не скасовувався.

8. Не погоджуючись із відмовою щодо виплати суддівської винагороди у відповідному розмірі, позивач звернувся до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

9. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2019 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

10. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що посадовий оклад судді місцевого суду, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання та не підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), станом на 04 грудня 2018 року складає 15 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)

11. Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

12. У касаційній скарзі вказано, що норма Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» не може бути застосована як така, що прийнята пізніше, оскільки знижує рівень гарантій незалежності судді, що суперечить Конституції. Також вона не зупиняє дію Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» та Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у частині визначення посадового окладу судді.

13. На думку позивача, визначення Законом України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» розміру мінімальної заробітної плати як розрахункової величини у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб суперечить змісту рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018, який визначає неприпустимість зниження рівня гарантій незалежності судді, що суперечить Конституції.

14. Відповідачем подано відзив на касаційну скаргу позивача, в якому він просив залишити скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

15. У відзиві представник ТУ ДСА України у Харківській області зазначив про відсутність правових підстав для встановлення та виплати суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу судді Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_1 у обсязі 15 мінімальних заробітних плат.

16. Представник відповідача вказав, що з урахуванням висновків рішення Конституційного суду України від 04 грудня 2018 року №1-р/2018 у справі № 1-7/2018 (40620) та чинного законодавств України до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя місцевого суду повинен отримувати суддівську винагороду в розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

17. На думку представника відповідача, інститут мінімальної заробітної плати є міжгалузевим інститутом, положення Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» не втручаються у регулювання відносин судоустрою, проте, ними запроваджено зміни по відношенню до загального правового регулювання розміру заробітної плати, що має бути враховано при визначенні її величини. За таких обставин, необхідно звернутись до інших законів, що встановлюють розмір мінімальної заробітної плати. Такі норми доповнюють частину третю статті 133 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» і становитимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді. Нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення, а саме, пунктом 3 Розділу II «прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Тобто, таким приписом законодавець заборонив застосовувати новий розмір мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, в тому числі суддів.

V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

18. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

19. Згідно зі статтею 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів; розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

20. Відповідно до частини першої, другої статті 135 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

20.1. Частина третя цієї ж статті встановлює базові розміри посадового окладу суддів судів різних інстанцій, розрахунковою величиною яких є прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

21. Пунктом 22 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII (положення якого діяли на час існування спірних правовідносин до моменту виключення цього пункту Законом України від 16 жовтня 2019 року №193-IX) було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом (тобто Законом № 1402-VIII), мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 рік, №№41-45, сторінка 529; 2015 рік, №№18-20, сторінка 132 із наступними змінами).

22. Пункт 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII передбачав, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 рік, №№41-45, сторінка 529; 2015 рік, №№18-20, сторінка 132 із наступними змінами).

23. Згідно з частиною першою статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI (в редакції Закону «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

23.1. Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

24. 4 грудня 2018 року Конституційний Суд України прийняв рішення №11-р/2018, яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII. Це положення належить застосовувати у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».

25. 06 грудня 2016 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII (далі - Закон №1774-VIII), що набрав чинності 1 січня 2017 року.

26. Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VIII встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів і заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

27. Згідно з пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VIII до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

28. 08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року N460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон N 460-IX).

29. Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 460-IX, касаційний розгляд справи буде здійснюватися в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

30. Частинами першою-третьою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

31. Предметом спору в даній справі є розрахунок суддівської винагороди після набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року №11-р/2018. На думку позивача, винагорода судді повинна розраховуватися на основі мінімальних заробітних плат, а не виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року.

32. Вказаним рішенням Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення частини третьої статті 133 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII). Частина третя статті 133 вказаного Закону, до визнання її неконституційною, встановлювала розмір посадового окладу судді місцевого суду - 10 мінімальних заробітних плат. Ця норма застосовувалася для визначення розміру посадового окладу тих суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання, як це було передбачено положеннями пункту 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII.

33. Визнаючи неконституційним положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року Конституційний Суд України зауважив, що законодавець неодноразово вносив зміни до вказаного закону щодо розміру посадового окладу, в результаті яких оклад судді місцевого суду було зменшено з 15 до 10 мінімальних заробітних плат. Такі зміни суд визнав посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.

34. У рішенні від 4 грудня 2018 року №11-р/2018 Конституційний Суд України вказав на звуження змісту та обсягу гарантій незалежності суддів через зменшення гарантованого розміру винагороди судді у спеціальному законі, тобто у зв`язку зі зміною абсолютної величини такої винагороди.

35. Натомість Законом України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII, який набрав чинності 1 січня 2017 року, змінено підхід до визначення розмірів посадових окладів і заробітної плати працівників, а також інших виплат (наприклад, для розрахунку розміру плати за надання адміністративних послуг, у колективних договорах та угодах усіх рівнів). Тобто цим Законом запроваджено нову розрахункову величину для визначення розмірів тих чи інших виплат шляхом заміни мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум.

36. Отже, з прийняттям Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII зміни зазнав не розмір суддівської винагороди, а розрахункова величина.

37. Верховний Суд зауважує, що рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року №11-р/2018, на яке посилається позивач, не вирішувалось питання розрахункової величини, яку належить застосовувати при розрахунку посадового окладу суддів, а тому правові висновки, які містяться в цьому рішенні, не впливають на конституційність норм Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII, зокрема пункту 3 його Прикінцевих та перехідних положень.

38. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 520/11431/18, від 9 серпня 2019 року у справі №826/9404/17, від 18 березня 2020 року у справі № 826/5518/17 та від 11 березня 2020 року у зразковій справі №200/9195/19-а.

39. Отже, враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду відхиляє доводи позивача про те, що з набранням законної сили рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року №11-р/2018 винагорода судді повинна розраховуватися на основі мінімальних заробітних плат, і погоджується з доводами відповідача про необхідність застосування у такому випадку як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року.

40. Таким чином, Верховний Суд встановив, що суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого та законного висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

41. Доводи та аргументи позивача зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і свідчать про незгоду заявника із правовою оцінкою судами обставин справи, встановлених у процесі її розгляду. Водночас, за приписами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

42. Суди попередніх інстанцій надали повну юридичну оцінку встановленим обставинам справи і правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а також не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

43. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

44. За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

45. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

____________

____________

____________

О.В. Калашнікова

М.В. Білак

О.А. Губська

Судді Верховного Суду