Справа № 585/880/20
Суддя: Євлах О. О.
Дата ухвалення: 2020-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 585/880/20
Номер провадження 2-а/585/19/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2020 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді - Євлах О.О.,

за участі:

секретаря судового засідання - Безручко О.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ,

до

відповідача інспектора СРПП № 2 Роменського ВП Кучеренка Сергія Вікторовича,

вимоги позивача: про визнання протиправними дій та скасування постанови серія БАА № 423016 від 01.04.2020 року,

інші учасники не з`явилися,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позиції сторін.

1. 07 квітня 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій та скасування постанови серія БАА № 423016 від 01.04.2020 року.

2. Позов обґрунтував тим, що 01 квітня 2020 року він рухався транспортним засобом ВАЗ 2121, днз НОМЕР_1 СУ, проїжджаючи по вул. Гетьмана Мазепи. В районі магазину «Джем» він був зупинений патрульним автомобілем. До його автомобіля підійшов співробітник поліції Кучеренко С.В. та вимагав пред`явити йому документи, а саме: водійське посвідчення, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що він нібито порушив пункт правила дорожнього руху (п. 2.3 ПДР), а саме, що він не був не пристебнутий паском безпеки. Підійшовши до його автомобіля, співробітник поліції не зрозуміло відрекомендувався та висловив вимогу пред`явити йому документи і сказав пункт правил дорожнього руху (п. 2.3в ПДР), а саме, що він був не пристебнутий паском безпеки. На це він сказав, що якщо він щось порушив, то треба розглядати справу про адміністративне правопорушення. На його слова ОСОБА_2 вимагав пред`явити йому документи, а саме: водійське посвідчення, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Він вирішив, що вимога інспектора на той час є незаконною, а саме: безпідставна зупинка транспортного засобу, та пред`явив лише паспорт громадянина України, що засвідчував його особу, для початку розгляду справи. Переглянувши його документи, інспектор пішов до свого службового транспорту, та через деякий час повернувся з бланком постанови, який був вже частково заповнений, та повідомив йому, що на нього буде складено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, не розглянувши справу по суті, як того вимагають норми ст. ст. 278 -280 КУпАП, не ознайомив його з правами, передбаченими ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Він почав наполягати на об`єктивному розгляді справи, на що інспектор йому заперечив та знов пішов далі заповнювати постанову до свого службового автомобіля. Таким чином, після зупинки його транспортного засобу, висловлення звинувачень у його бік, інспектор Кучеренко С.В. одразу виніс постанову, не розглянувши справу по суті. Будь якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності . не були вирішені клопотання, не були досліджені докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи та свідки, та взагалі з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також інші обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи. Також, звертає увагу, що в постанові невірно вказали транспортний засіб, на якому він пересувався, а саме: зазначили, що він був зупинений на автомобілі ВАЗ 2106, днз НОМЕР_2 , що не відповідає дійсності, зазначений транспортний засіб взагалі не існує. Вважає, що своїми діями ОСОБА_2 грубо порушив вимоги ст. ст. 278, 279, 280 КУпАП, а також його право на захист, яке закріплено, як ст. 268 КУпАП, так і ст.ст. 59, 63 Конституцією України.

3. Відповідач надав відзив на позову заяву, в якому зазначив, що не може погодитися з позицією позивача, вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 01 квітня 2020 року згідно з розстановкою сил та засобів Управління патрульної поліції в Сумській області він ніс службу з охорони громадського порядку та забезпечення безпеки дорожнього руху у м. Ромни. 01 квітня 2020 року під час несення служби в складі ГРПП, рухаючись на службовому автомобілі по б-ру Свободи, було виявлено автомобіль ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_2 , білого кольору, який рухався в напрямку вул. Г. Мазепи. При проїзду освітленої ділянки дороги візуально було видно, що водій не був пристебнутий ременем безпеки (ремінь висів на корпусі автомобіля в салоні, стекла були не затоновані). Так як це свідчить про порушення п. 2.3в ПДР України, він зупинив даний автомобіль на вул. Г. Мазепи згідно п. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію». Підійшовши до автомобіля зі сторони з боку водійського сидіння, він побачив, що водій дійсно не пристебнутий ременем безпеки. Він відрекомендувався, пояснив причину зупинки транспортного засобу. Але водій повідомив, що не порушував правила дорожнього руху, і, по його словам, він не міг бачити чи був він пристебнутий, чи ні. Він знову пояснив ОСОБА_1 причину зупинки та попросив пред`явити документи, які передбачені п.2.1 ПДР України, пояснивши, що згідно п. 24.а ПДР він повинен це зробити. Але він відмовлявся пред`являти документи. Він йому повідомив, що за те, що він був не пристебнутий ременем безпеки є адміністративна відповідальність за ст. 121 ч. 5 КУпАП, а за не пред`явлення на вимогу поліцейського документів передбачених п. 2.1 ПДР за ст. 126 ч. 1 КУпАП. В процесі розмови водій представився як ОСОБА_1 . Він йому повідомив, що він буде притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 121 ч. 5 та ст. 126 ч. 1 КУпАП. Він роз`яснив позивачу вимоги ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомив, що справу буде розглянуто на місці скоєння правопорушення. 01 квітня 2020 року, розглянувши в присутності Позивача матеріали адміністративної справи, він виніс постанову БАА № 423016 у справі про адміністративне правопорушення про накладення на Позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Він оголосив постанову та вручив її копію Позивачу. Вважає, що постанова винесена ним правомірна. В діях Позивача наявний склад адміністративих правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121 ч. 1 ст. 126 КУпАП. Просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог; а постанову, винесену ним, залишити без змін.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

4. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Додатково пояснив, що він не пред`явив документи на вимогу поліцейського, оскільки вважав зупинку незаконною. Він хотів, щоб йому представили докази того, що він вчинив правопорушення.

5. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав відзив на позову заяву, просив справу проводити без його участі, в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин.

6. Судом встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху від 01 квітня 2020 року, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, так як він 01 квітня 2020 р. о 23 год. 15 хв. в м. Ромни по вул. Гетьмана Мазепи, їхав на автомобілі ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 , не пристебнутий паском безпеки, а також не пред`явив посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив вимоги п.п.2.3в та 2.1а-б ПДР, за що на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а. с. 9).

Як вбачається з відеозапису, наданого відповідачем, після зупинки транспортного засобу, за кермом якого був ОСОБА_1 , працівник поліції попросив пред`явити документи на автомобіль та водійське посвідчення. ОСОБА_1 вимогу працівника поліції не виконав, документів, які просив пред`явити працівник поліції, не надав, після чого працівником поліції була винесена постанова про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126, ч. 5 ст. 121 КУпАП.

ОСОБА_1 не погодився з даною постановою і оскаржив її до суду.

VІ. Норми права.

7. Наведене свідчить про публічно-правовий спір з приводу рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

8. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ст. 6 Закону України "Про Національну поліцію" поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Національну поліцію" під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно з п. 1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2.1(а) Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.. 2.1 а-б ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту технічний талон).

Згідно п. 2.3в ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких заважають користуватися ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення визначений ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

При цьому, відповідно до статті 217 КУпАП посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків.

Згідно з частиною другою статті 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема на підставі частини 5 статті 121 та частини 1 статті 126 КУпАП, є виключною компетенцією уповноваженого органу, в цьому випадку - працівників органів і підрозділів Національної поліції.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Порушення правил дорожнього руху, перелічених у ч. 5 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, тягне за собою накладення штрафу.

Тобто, законодавцем чітко встановлений відповідний вид санкцій (штраф), який підлягає застосуванню до правопорушника в разі прийняття органом, уповноваженим вирішувати справу, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

14. У рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що Суд та національні суди відповідної країни при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17 червня 2011 року; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05 травня 2015 року; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохін проти України» від 15 лютого 2013 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рекомендації № R (91) 1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

V. Оцінка суду.

9. Суд вважає, що Інспектором СРПП № 2 ОСОБА_2 . під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не зібрано достатніх доказів, які б переконали суд у тому, що дійсно мала місце подія і склад правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, за обставин, викладених у постанові. Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження правомірності свого рішення в цій частині, зокрема, на відеозаписі, наданому відповідачем, не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, будучи не пристебнутим ременем безпеки. Самі лише пояснення відповідача з даного приводу за відсутності інших об`єктивних даних суд не може взяти до уваги як достатні докази вчинення адміністративного правопорушення (керування транспортним засобом, будучи не пристебнутим ременем безпеки) з огляду на заінтересованість зазначеної особи у кінцевому вирішенні даного спору.

Натомість позивачем повністю заперечується факт вчинення викладеного в постанові правопорушення за ч.5ст.121 КУпАП..

Суд також зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування, що є доказом вчинення правопорушення. При цьому, сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки викладення обставин правопорушення, без його фіксації, не може бути належним доказом вчинення порушення.

Таким чином, суд вважає, що відповідач протиправно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 5 ст. 121 КпАП України, у зв`язку із недоведеності підстав вважати, що особа порушила Правила дорожнього руху, як це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.08.2019 року у справі № 200/4653/16-а.

Вказане є достатньою підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

10. Разом з тим, в якості доказу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1ст.126 КУпАП, відповідачем до суду надано відеозапис, зробленим бодікамерою з місця вчинення адміністративного правопорушення, з якого вбачається, що ОСОБА_1 після його зупинки працівниками поліції та повідомлення йому причин зупинки, відмовився пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України. Не заперечується цей факт і позивачем. Твердження позивача, що ним не були надані документи поліцейському визначені п.2.1 ПДР України, оскільки йому не надали доказів вчинення ним правопорушення судом відкидаються, оскільки обов`язок водія пред`явити документи на вимогу поліцейського не може ставитись у залежність від будь-яких умов, оскільки такі вимоги ПДР є імперативними.

Таким чином, відповідачем доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. В зв`язку з чим, постанову серії БАА № 423016 від 01.04.2020 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за ч.1 ст.126 КУпАП, слід залишити без змін, залишивши стягнення за дане адміністративне правопорушення у виді штрафу в сумі 425 грн.

Таким чином, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в цій категорії справ, при подачі позову судовий збір не сплачував, доказів про понесення інших судових витрат сторони не надавали, то питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 2, 5-10, 13, 14, 72-77, 94, 241 246, 250, 255, 293, 295 КАС України суд, -

У Х В А Л И В :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП № 2 Роменського ВП Кучеренка Сергія Вікторовича про визнання протиправними дій та скасування постанови серія БАА № 423016 від 01.04.2020 року, - задовольнити частково.

2. Постанову серії БАА № 423016 від 01.04.2020 року, винесену інспектором СРПП № 2 Роменського ВП Кучеренка Сергія Вікторовича, по справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за ч.1 ст. 126, ч.5 ст. 121 КУпАП, у виді штрафу в сумі 425 грн., в частині притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.5 ст.121 КУпАП, - скасувати.

3. В задоволенні позову в частині притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП, - відмовити, а постанову серії БАА № 423016 від 01.04.2020 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за ч.1 ст.126 КУпАП, у виді штрафу в сумі 425 грн.,- залишити без змін.

Апеляційна скарга на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складання повного тексту судового рішення через Роменський міськрайонний суд Сумської області.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Інспектор СРПП Роменського ВП ГУНП в Сумській області Кучеренко Сергій Вікторович, місцезнаходження: вулиця Коржівська, 197, м. Ромни, Сумська область.

Повний текст рішення складено 16 березня 2020 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ О. О. Євлах