Справа № 640/705/20
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2020-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2020 року м. Київ № 640/705/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач 1, Департамент інформатизації МВС), Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач 2, МВС України), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації щодо зберігання та використання шляхом зазначення в довідці № серія ІІА № 1641536 відомостей про ОСОБА_1 : «Разом з тим є особою, якій 28.05.2012 Гагарінським РВВС ім. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України, кримінальна справа No14009-2-1-2011/911843 від 28.11.2011. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 26.06.2012 Ленінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, кримінальна справа No 14006-2-1-2012/620915 від 26.06.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 30.10.2012 Гагарінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, кримінальна справа No921582 від 14.09.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 12.02.2013 Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, кримінальне провадження Nol000044 від 31.10.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 21.12.2013 Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, кримінальне провадження No 2000049 від 28.11.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили» (далі позовна вимога № 1);

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації надати ОСОБА_1 повну і точну інформацію про наявність/відсутність судимостей без зазначення додаткових відомостей: «Разом з тим є особою; якій 28.05.2012 Гагарінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, кримінальна справа No 14009-2-1- 2011/91|1843 від 28.11.2011. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 26.06.2012 Ленінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, кримінальна справа No 14006-2-l-2012/620915 від 26.06.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 30.10.2012 Гагарінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, кримінальна справа N©921582 від 14.09.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 12.02.2013 Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, кримінальне провадження No 2000044 від 31.10.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 21.12.2013 Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, кримінальне провадження No2000049 від 28.11.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справді до МВС не надходили» (далі позовна вимога № 2);

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації виключити із бази даних інформацію про ОСОБА_1 , а саме: «Разом з тим є особою, якій 28.05.2012 Гагарінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України, кримінальна справа No 14009-2-1-2011/911843 від 28.11.2011. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 26.06.2012 Ленінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, кримінальна справа No 14006-2-1-2012/620915 від 26.06.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 30.10.2012 Гагарінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, кримінальна справа No921582 від 14.09.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 12.02.2013 Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, кримінальне провадження No 2000044 від 31.10.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справу до МВС не надходили. 21.12.2013 Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.191 КК України, кримінальне провадження No 2000049 від 28.11.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили» (далі позовна вимога № 3).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що внесення відомостей до довідки про наявність або відсутність судимості є протиправним, незаконним, а також такими відомостями, що порушують права позивача та підлягають виключенню із бази даних. Позивач вважає, що інформація надана в довідці № серія ПА № 1641536 про пред`явлення звинувачення не могла бути відображена у спірній довідці, оскільки не відноситься ані до інформації про притягнення особи до кримінальної відповідальності; ані до інформації про відсутність (наявність) судимості; ані до інформації про наявність обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством.

Окрім цього, позивач вказує, що відповідач не виконав вимоги ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та тривале зберігання інформації, а саме більше 5 років з дня пред`явлення обвинувачення та відсутності будь-яких відомостей про подальший рух кримінальної справи не дає законних підстав зберігати розпоряднику застарілу інформацію щодо позивача.

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст. 261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі, надіслав до суду відзив на позовну заяву.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів зазначив, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

06.02.2020 відповідачем Міністерством внутрішніх справ України разом із відзивом подано клопотання про закриття провадження у справі, а також докази надіслання (вручення) вказаних документів позивачеві. Відповідач просив суд закрити провадження у справі щодо позовних вимог про зобов`язання МВС України виключити із бази даних інформацію про ОСОБА_1 , покликаючись при цьому на положення статей 4, 19 Кодексу адміністративного судочинства України та правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.03.2019 у подібній категорії справ.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог № 3 про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації виключити із бази даних інформацію про ОСОБА_1 .

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач 21 листопада 2019 року з метою отримання довідки про наявність або відсутність судимості відправив заявку до Департаменту інформатизації МВС України через електронний сервіс інтернет.

17.12.2019 департаментом інформатизації МВС України видана довідка ПОВНА № серія ІІА № 1641536, наступного змісту: за обліками МВС громадянин(ка) України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець(ка) ДНІПРОДЗЕРЖИНСЬК ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ОБЛАСТЬ УКРАЇНА на території України станом на 12.12.2019 не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим є особою, якій 28.05.2012 Гагарінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України, кримінальна справа No 14009-2-1- 2011/911843 від 28.11.2011. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 26.06.2012 Ленінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, кримінальна справа No 14006-2-1-2012/620915 від 26.06.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 30.10.2012 Гагарінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.191 КК України, кримінальна справа No921582 від 14.09.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 12.02.2013 Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, кримінальне провадження No 2000044 від 31.10.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 21.12.2013 Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, кримінальне провадження No 2000049 від 28.11.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили (а.с. 10).

У матеріалах справи знаходиться відповідь Генеральної прокуратури України від 20.02.2015р. № 26-р-15, надана на звернення ОСОБА_1 щодо стану досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000044. За змістом відповіді, "згідно даних Єдиного реєстру досудового розслідування, кримінальне провадження № .03.2013 скеровано з обвинувальним актом до Гагарінського районного суду м. Севастополя для розгляду по суті. При цьому, Генеральна прокуратура України не володіє інформацією щодо стану судового розгляду у кримінальному провадженні через окупацію Російською Федерацією території півострова Крим. Роз`яснюю, що на підставі ст.. 12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та м. Севастополя на тимчасово окупованих територіях, розгляд кримінальних проваджень, підсудних місцевим судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя забезпечується одним з районних судів м. Києва, визначеним Апеляційним судом міста Києва. У зв`язку з цим Ви маєте право звернутися до Апеляційного суду м. Києва щодо отримання запитуваної інформації" (а.с. 12).

Апеляційним судом міста Києва надано відповідь від 20.02.2015 за вих. № 6556 на запит ОСОБА_1 від 11.02.2015 щодо надання інформації щодо кримінального провадження, у якій позивача повідомлено, що згідно даних автоматизованої системи електронного документообігу Апеляційного суду м. Києва «Апеляція» кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 до Апеляційного суду м. Києва для визначення підсудності не надходило (а.с. 13).

Відповідно до змісту відповіді Київського апеляційного суду від 04.03.2019 № 3068/0506/19 на запит ОСОБА_1 , згідно даних, які містяться в АСЕД «Апеляція», матеріали кримінального провадження про визначення підсудності їх розгляду, або будь-які інші справи чи матеріали, в яких є учасником ОСОБА_1 , в порядку ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», не надходили та не розглядались. Також зазначено, що на сьогоднішній день до Київського апеляційного суду не передавались нерозглянуті судові справи, комп`ютерні бази даних та архіви судів розташованих на території АР Крим.

Вважаючи свої права та охоронювані законом інтереси порушеними шляхом вчинення неправомірних дій по внесенню до довідки відомостей, які не відносяться ані до інформації про притягнення особи до кримінальної відповідальності, ані до інформації про наявність або відсутність судимості, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): Законами України "Про інформацію" від 02.10.1992 року №2657-ХІІ, «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року №2939-VI, "Про захист персональних даних" від 01.06.2010 № 2297-VI, Положенням про Департамент інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 14.12.2015 року №1572 (далі - Положення №1572).

Пунктом 1 Положення про Департамент інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України №1572, Департамент інформаційних технологій (далі - Департамент або ДІТ) Міністерства внутрішніх справ України (далі - Міністерство або МВС) є структурним підрозділом апарату МВС, який здійснює, координує та контролює інформаційне забезпечення діяльності структурних підрозділів апарату Міністерства та центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр.

За положеннями пункту 2 Положення №1572 Департамент у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, нормативно-правовими актами МВС, а також цим Положенням.

Підпунктом 25 пункту 8 Положення №1572 Департамент відповідно до покладених на нього завдань забезпечує надання громадянам інформації про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством.

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року №2657-ХІІ кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року №2939-VI.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» кожна особа має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

При цьому, відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені (частина п`ята статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Відповідно до підпункту 9.9 пункту 9 Інструкції про порядок формування, ведення та використання оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Державного департаменту України з питань виконання покарань № 823/188 від 23.08.2002 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 09.09.2002 року за №738/7026, інформацію про судимість (несудимість) за особистими зверненнями громадян надають територіальні УОІ-ВОІ за місцем останнього постійного мешкання цих громадян з урахуванням вимог статей 5, 89, 108 КК України. Довідка надається на бланку встановленого зразка за підписом керівника та засвідчується печаткою підрозділу з її обов`язковою реєстрацією.

Умови, підстави та процедуру надання відомостей з інформаційної підсистеми «Оперативно-довідкова картотека» єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, що містить відомості стосовно осіб, яким повідомлено про підозру в учиненні кримінального правопорушення, та осіб, яких засуджено за вчинення кримінального правопорушення, права та обов`язки суб`єктів, що є учасниками зазначеної процедури визначено Порядком доступу до відомостей персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 29.11.2016 року №1256 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.01.2017 року за № 22/29890 (далі - Порядок №1256).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1256 «довідка» - документ, який містить відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, та надається фізичній особі у відповідь на її запит.

У зазначеному пункті також визначено, що «персонально-довідковий облік» - систематизований банк (база) даних інформаційної підсистеми «Оперативно-довідкова картотека» єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України стосовно осіб, яким повідомлено про підозру в учиненні кримінального правопорушення, та осіб, яких засуджено за вчинення кримінального правопорушення.

Отже, системний аналіз вказаних положень дає підстави стверджувати про те, що довідка, яка надається Департаментом інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України має містити інформацію за трьома напрямками, а саме:

1) про притягнення особи до кримінальної відповідальності;

2) про відсутність (наявність) судимості;

3) про наявність обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України.

Як свідчить долучена до справи Довідка № серія ІІА № 1641536, видана позивачеві, крім належних до запитаної інформації даних про те, що за обліками МВС громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець(ка) ДНІПРОДЗЕРЖИНСЬК ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ОБЛАСТЬ УКРАЇНА на території України станом на 12.12.2019 не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, зазначена ще й інша, не запитувана інформація, а саме: "Разом з тим є особою, якій 28.05.2012 Гагарінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України, кримінальна справа No 14009-2-1- 2011/911843 від 28.11.2011. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 26.06.2012 Ленінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, кримінальна справа No 14006-2-1-2012/620915 від 26.06.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 30.10.2012 Гагарінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.191 КК України, кримінальна справа No921582 від 14.09.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 12.02.2013 Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, кримінальне провадження No 2000044 від 31.10.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 21.12.2013 Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, кримінальне провадження No 2000049 від 28.11.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили" (а.с. 10).

Суд зазначає, що вказана інформація, не могла бути відображена у довідці № серія ІІА № 1641536, виданої ОСОБА_1 , оскільки не відноситься до інформації ані про притягнення особи до кримінальної відповідальності, ані про відсутність (наявність) судимості, ані про наявність обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформаційних технологій щодо використання шляхом зазначення у довідці серії ІІА № 1641536, довідка № наступних відомостей щодо ОСОБА_1 : «Разом з тим є особою, якій 28.05.2012 Гагарінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України, кримінальна справа No 14009-2-1-2011/911843 від 28.11.2011. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 26.06.2012 Ленінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, кримінальна справа No 14006-2-1-2012/620915 від 26.06.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 30.10.2012 Гагарінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.191 КК України, кримінальна справа No921582 від 14.09.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 12.02.2013 Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, кримінальне провадження No 2000044 від 31.10.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 21.12.2013 Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, кримінальне провадження No 2000049 від 28.11.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили».

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов в цій частині є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформаційних технологій надати позивачу повну та точну інформацію щодо наявності (відсутності) за ним судимостей без вказування додаткових відомостей, суд зазначає наступне.

За змістом пунктів, 3 та 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправними дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З системного аналізу вказаних норм КАС України можна дійти висновку, що законодавством передбачено право суду, у випадку визнання протиправними дій, зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13 січня 2011 року (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Видача довідок про наявність або відсутність судимості є виключною компетенцією Департаменту інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформаційних технологій надати ОСОБА_1 повну і точну інформацію про наявність/відсутність судимостей без зазначення додаткових відомостей.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 804/4135/18.

Суд звертає увагу, що постановою КМУ № 740 від 25.05.2006 року затверджений Порядок ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, обов`язок ведення якого покладено на Державну судову адміністрацію України, відповідно до положень якого повний доступ до судових рішень мають судді, а також працівники апарату судів.

Так, судом було перевірено актуальну інформацію станом на день розгляду справи та ухвалення судом рішення та встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру судових рішень відсутні будь-які судові рішення у кримінальних справах, ухвалені судами України щодо ОСОБА_1 .

В даному випадку, задоволення позовної вимоги про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформаційних технологій надати ОСОБА_1 повну і точну інформацію про наявність/відсутність судимостей без зазначення додаткових відомостей є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Вирішуючи по суті вимогу про зберігання Міністерством внутрішніх справ України в особі Департаменту інформаційних технологій відомостей у базі даних відносно позивача, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у листі Генеральної прокуратури України від 20.02.2015 № 26-р-15 міститься інформація, яка позивачем не спростована, щодо направлення 24.03.2013 кримінального провадження № 0000044 з обвинувальним актом до Гагарінського районного суду міста Севастополя.

Верховною Радою України прийнято Закони України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (від 15 квітня 2014 року № 1207-VII) та «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» (від 12 серпня 2014 року № 1632-VII), згідно з якими передбачена можливість зміни територіальної підсудності таких справ.

Статтею 12 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачається, що у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінити територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та забезпечити розгляд, зокрема:

кримінальних проваджень, підсудних місцевим (районним, міським, районним у містах, міськрайонним судам), розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, - одним з районних судів міста Києва, визначеним Апеляційним судом міста Києва;

кримінальних проваджень, підсудних Апеляційному суду Автономної Республіки Крим та Апеляційному суду міста Севастополя, - Апеляційним судом міста Києва.

Станом на час розгляду справи на законодавчому рівні не вирішено питання про подальший рух відносно відкритих проваджень у кримінальних справах, матеріали яких перебувають на непідконтрольних Україні територіях.

Разом з тим, факт внесення даних щодо кримінального провадження № 0000044 до Єдиного реєстру досудового розслідування підтверджується листом ГПУ (а.с. 12), яке надано позивачем до матеріалів справи.

Згідно з пунктом 6 розділу 2 (Порядок внесення відомостей до Реєстру) Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - Положення), затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 № 139 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції 05.05.2016 за №680/28810), обмін інформацією, що міститься в Єдиному реєстрі досудових розслідувань та базах даних Міністерства внутрішніх справ, здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 3 розділу 1 Положення реєстр утворений та ведеться відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України з метою забезпечення реєстрації кримінальних правопорушень (проваджень) та обліку прийнятих під час досудового розслідування рішень, осіб, які їх учинили, та результатів судового провадження.

Держателем Реєстру є Генеральна прокуратура України (пункт 4 розділу 1 Положення), яка відповідно до п. 5 розділу 1 Положення здійснює організацію взаємодії з базами даних Міністерства внутрішніх справ України та Державної судової адміністрації України.

Відповідно до пункту 8 розділу 1 Положення реєстраторами Реєстру є: прокурори, у тому числі керівники прокуратур; керівники органів досудового розслідування; слідчі органів прокуратури, поліції, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, органів Державної кримінально-виконавчої служби України та органів Державного бюро розслідувань; детективи підрозділів детективів та внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважені здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Отже, відповідно до пункту 8 розділу 1 Положення працівники МВС України не являються реєстраторами Реєстру і, як наслідок, не мають можливості вносити чи видаляти інформацію по кримінальним провадженням.

Спільним наказом Генеральної прокуратури України та МВС України від 17.11.2012 № 115/1046 затверджено Порядок взаємодії Генеральної прокуратури України та Міністерства внутрішніх справ України щодо обміну інформацією з Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційних систем органів внутрішніх справ (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1.5. Порядку обмін даними здійснюється інформаційно- телекомунікаційними засобами в електронному вигляді.

Отже, інформацію щодо порушеного кримінального провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань заносять слідчі та керівники органів досудового розслідування. І у подальшому дана інформація відповідно до положень Порядку автоматично надходить до інформаційних систем МВС України. Таким чином, аргументованими є доводи відповідача, що інформація по ОСОБА_1 не може бути відкоригована чи видалена працівниками МВС України, оскільки тільки при корегуванні слідчим вона автоматично корегується і в базі МВС України.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про захист персональних даних" (далі - Закон) цей Закон регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних.

Цей Закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів.

Згідно ст. 5 цього ж Закону, об`єктами захисту є персональні дані.

Частиною другою ст. 6 Закону України "Про захист персональних даних" передбачено, що персональні дані мають бути точними, достовірними та оновлюватися в міру потреби, визначеної метою їх обробки.

Суд звертає увагу, що у разі виявлення особою недостовірних про неї даних, вона може на підставі пункту 6 частини другої статті 8 Закону України «Про захист персональних даних» пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних.

Доказів звернення позивача з вмотивованою вимогою щодо зміни або знищення персональних даних до будь-якого володільця та розпорядника персональних даних, зокрема, відповідачів у справі, до матеріалів справи надано не було, у зв`язку з чим така позовна вимога є передчасною, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для задоволення зазначеної позовної вимоги щодо визнання протиправним зберігання даних.

За приписами частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року № 37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи, що основні позовні вимоги позивача задоволено, судовий збір у розмірі 840,80 грн., сплачений при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції від 10.01.2020 року №0.0..1, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Міністерства внутрішніх справ України на користь позивача.

Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації щодо використання шляхом зазначення в довідці № серія ІІА № 1641536 відомостей щодо ОСОБА_1 : «Разом з тим є особою, якій 28.05.2012 Гагарінським РВВС ім. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України, кримінальна справа No14009-2-1-2011/911843 від 28.11.2011. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 26.06.2012 Ленінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, кримінальна справа No 14006-2-1-2012/620915 від 26.06.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 30.10.2012 Гагарінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, кримінальна справа No921582 від 14.09.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 12.02.2013 Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, кримінальне провадження Nol000044 від 31.10.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 21.12.2013 Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, кримінальне провадження No 2000049 від 28.11.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили».

3. Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації надати ОСОБА_1 повну і точну інформацію про наявність/відсутність судимостей без зазначення додаткових відомостей: «Разом з тим є особою; якій 28.05.2012 Гагарінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, кримінальна справа No 14009-2-1- 2011/91|1843 від 28.11.2011. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 26.06.2012 Ленінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, кримінальна справа No 14006-2-l-2012/620915 від 26.06.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 30.10.2012 Гагарінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, кримінальна справа N©921582 від 14.09.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 12.02.2013 Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, кримінальне провадження No 2000044 від 31.10.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 21.12.2013 Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, кримінальне провадження No2000049 від 28.11.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справді до МВС не надходили».

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України (ідентифікаційний код 00032684, вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01024) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя Т.П. Балась