Справа № 200/1189/20-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2020 р. Справа№200/1189/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

29 січня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, в якому позивачка просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення сорок першої чергової сесії першого скликання Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 09.12.2019 року № І/41-46, яким ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою та наданні земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства;

- зобов`язати Іллінівську сільську раду Костянтинівського району Донецької області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати у власність ОСОБА_1 земельну ділянку (кадастровий номер :04:000:0003) загальною площею 1,700 га, розташовану на землях сільськогосподарського призначення Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства.

В обґрунтування позову зазначила, що маючи намір отримати у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства звернулась із клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області. Зазначає, що нею було розроблено відповідну документацію та після проходження процедури згідно ст. 118 Земельного кодексу України і погодження проекту землеустрою, земельну ділянку було зареєстровано у державному земельному кадастрі, про що мається відповідний витяг. Після виконання попередніх етапів відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України позивачка звернулась до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області із клопотанням про затвердження проекту землеустрою, але отримала невмотивовану відмову. В подальшому земельну ділянку було передано у власність Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області.

Позивачка вказує, що спочатку ГУ Держгеокадастру у Донецькій області так потім і Іллінівською сільською радою Костянтинівського району Донецької області, їй було незаконно відмовлено у затвердженні проекту землеустрою. При цьому зазначає, що їй вже дев`ятий раз рішенням Іллінівської сільради відмовлено у реалізації права на отримання земельної ділянки у власність а тому посилаючись на приписи Земельного кодексу України вважає протиправним і просить скасувати рішення сорок першої чергової сесії першого скликання Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 09.12.2019 року № І/41-46.

Додатково зазначає, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли наявний лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначних законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії. З урахування зазначеного просить задовольнити позовні вимог у повному обсязі.

18.03.2020 року на адресу суду надійшов відзив Іллінівської сільської ради в якому відповідач не погодився із адміністративним позовом. В обґрунтування незгоди, посилаючись на приписи Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначив, що рішення ради приймаються на пленарному засіданні більшістю депутатів. За затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки позивачці не проголосувала необхідна для прийняття рішення кількість депутатів. Сільський голова не може змушувати депутатів голосувати так чи інакше, оскільки намагання в будь - якій формі вплинути на депутатів місцевих рад з метою перешкодити депутату виконувати свої повноваження, змусити його до вчинення неправомірних дій тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Крім того, відповідач зазначає, що суд не має визначених законодавством повноважень підміняти орган місцевого самоврядування і тим самим надавати чи не надавати у власність будь - яке комунальне майно. Також, вважає, що у статті 245 КАС України відсутні такі повноваження суду, як підміна своїм рішенням повноважень інших органів, зокрема відсутнє таке повноваження як «встановлення права власності».

Враховуючи викладене, просить відмовити у позовних вимогах позивача.

У поданій до суду відповіді на відзив позивачка наполягала на позовних вимогах у повному обсязі. Зазначила, що законодавством передбачено лише один вид правомірної поведінки відповідача у разі отримання ним погодженого проекту землеустрою, це затвердити проект землеустрою та надати ділянку у власність. Вказує, що законодавством України не передбачено реалізацію інтересів територіальних громад шляхом невиконання законодавства України та через порушення прав громадян.

Крім того, наголошує, що в даному випадку повноваження відповідача не є дискреційними, адже є лише один правомірний та законний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Відхилення проекту і видача рішення про не набрання відповідної кількості голосів депутатів є саме обмеженням права на отримання земельної ділянки. З урахуванням викладеного наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 03 лютого 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

18 лютого 2020 року через відділ документообігу та архівної роботи суду надійшла заява позивачки від 24.01.2020 року про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 24 лютого 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 06 березня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 30 березня 2020 року зобов`язано Іллінівську сільську раду Костянтинівського району Донецької області представити суду до 10 квітня 2020 року регламент (належним чином завірену копію) Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області.

10 квітня 2020 року через відділ документообігу та архівної роботи суду відповідачем надана копія регламенту Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 02 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 1,7000 га із земель Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області ( т. а.с. 16).

Наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 10 жовтня 2017 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 1,7000 га із земель Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. (т. 1 а.с. 17).

Проект землеустрою було розроблено та погоджено, у тому числі, експертом державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, відповідно до висновку від 11 квітня 2018 року № 3435/82-18 (т. 1 а.с. 21).

14 травня 2018 року проект землеустрою було перевірено та внесено до Державного земельного кадастру, і здійснено державну реєстрацію земельною ділянки із присвоєнням кадастрового номеру :04:000:0003 (т. 1 а.с. 54).

Судом також встановлено, що позивачка неодноразово зверталася до Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області із заявами про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 1,7000 га із земель Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, проте рішеннями Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області проект рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка надається у власність гр. ОСОБА_1 , для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (запас) державної власності на території Іллінівської (Новополтавської) сільської ради Костянтинівського району Донецької області (за межами населених пунктів) та надання земельної ділянки (кадастровий номер :04:000:0003) у власність» відхилено у зв`язку з не набранням необхідної більшості голосів депутатів. (т. 1 а.с. 104-155).

Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 09.01.2019 року № В-718/0-8/6-19, на клопотання Іллінівської сільради Костянтинівського району Донецької області від 21.12.2018 № 1295/02-13, відповідно до рішення Іллінівської сільради Костянтинівського району Донецької області від 21.12.2018 № 1/32-23, наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 22.12.2018 № 4227-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» Іллінівській сільській об`єднаній територіальній громаді передані земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів у комунальну власність, в тому числі земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0003 (т. 1 а.с. 186-187).

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0003 має комунальну форму власності.

14 листопада 2019 року позивачка звернулася до Іллінівської сільради Костянтинівського району Донецької області з черговою завою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 1,7000 га із земель Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (т. 1 а.с. 135)

Рішенням Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 09 грудня 2019 року проект рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка надається у власність гр. ОСОБА_1 , для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (запас) державної власності на території Іллінівської (Новополтавської) сільської ради Костянтинівського району Донецької області (за межами населених пунктів) та надання земельної ділянки (кадастровий номер :04:000:0003) у власність» відхилено у зв`язку з не набранням необхідної більшості голосів депутатів (т. 1 а.с. 104)

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

У частинах першій та третій статті 22 Земельного кодексу України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частин першої-третьої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частинами шість - сім статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно частин восьмої-десятої статті 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому, відповідно до наведених норм Земельного кодексу України, єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06 березня 2019 року по справі №1640/2594/18, від 31 січня 2019 року по справі №815/2488/17, від 30 серпня 2018 року по справі № 817/586/17, від 18 жовтня 2018 року по справі №818/1976/17.

Відповідно до пункту 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 року, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи проект землеустрою було розроблено та погоджено, у тому числі, експертом державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, відповідно до висновку від 11 квітня 2018 року № 3435/82-18 (т. 1 а.с. 21). 14 травня 2018 року проект землеустрою було перевірено та внесено до Державного земельного кадастру, і здійснено державну реєстрацію земельною ділянки із присвоєнням кадастрового номеру :04:000:0003 (т. 1 а.с. 54)

14 листопада 2019 року позивачка звернулася до Іллінівської сільради Костянтинівського району Донецької області з черговою завою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 1,7000 га із земель Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (т. 1 а.с. 135)

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (надалі - Закон № 280/97-ВР) визначено, що сільські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах, функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч.1 ст.10). Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (надалі - Кодекс №2768-ІІІ) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Згідно п.34 ст.26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання з регулювання земельних відносин.

Рішенням Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 09 грудня 2019 року проект рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка надається у власність гр. ОСОБА_1 , для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (запас) державної власності на території Іллінівської (Новополтавської) сільської ради Костянтинівського району Донецької області (за межами населених пунктів) та надання земельної ділянки (кадастровий номер :04:000:0003) у власність» відхилено у зв`язку з не набранням необхідної більшості голосів депутатів (т. 1 а.с. 104).

Відповідно до копії протоколу чергової 41 сесії першого скликання Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 09.12.2019 року, наявної в матеріалах справи, за проект рішення про затвердження проекту землеустрою позивачці, голосували: «за» - 9 депутатів, «утрималися» - 9 депутатів, «проти» - 0. (т. 1 а.с. 116).

При цьому, всупереч положенням Земельного кодексу України, відповідач у рішенні від 09 грудня 2019 року не обґрунтував яким вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів не відповідає виготовлений за заявою позивачки проект землеустрою. Натомість, без посилання на будь-які норми, визначені Земельним кодексом України для розгляду таких звернень, взагалі не розглядає його по суті та не приймає відповідного рішення.

У контексті захисту прав особи через призму «правомірних або законних очікувань» варто зазначити, що право власності може тлумачитися у контексті «виправданих очікувань» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Судовому захисту належить не лише порушене право, а й порушений законний інтерес, що не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності, іншим загальноправовим засадам. Згідно рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», необхідно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, що не суперечать Конституції (254к/96-ВР) і законам України. Поняття «охоронюваний законом інтерес», означає правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Позивач у контексті цінності верховенства права мав сподівання на задоволення правомірних очікувань в отриманні мотивованої відповіді на заяву щодо затвердження проекту землеустрою та/або дотримання процедури розгляду звернення з метою досягнення власного інтересу/задоволення потреб.

ЄСПЛ у рішенні Pine Valley Developments Ltd and Others проти Ірландії від 23.10.1991, № 12742/87 зазначив, що ст.1 Першого Протоколу до ЄКПЛ може застосовуватися для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей у майбутньому. ЄСПЛ зазначив, що перша та найбільш важлива вимога ст.1 Першого протоколу до ЄКПЛ у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (Рішення у справі Iatridis проти Греції від 25.03.1999, №31107/95. Вимога щодо законності у розумінні ЄКПЛ вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі Hentrich проти Франції» від 22.09.1994, № 13616/88 (п.42) та Рішення у справі Kushoglu проти Болгарії» від 10.05.2007 № 48191/99 (пп.49-62).

Європейською хартією місцевого самоврядування передбачено: місцеве самоврядування означає право і спроможність органів місцевого самоврядування у межах закону здійснювати регулювання та управління суттєвою часткою публічних справ, під власну відповідальність, в інтересах місцевого населення. Органи місцевого самоврядування мають право використовувати засоби правового захисту для забезпечення вільного здійснення своїх повноважень і поважання принципів місцевого самоврядування, які утілені в конституції чи національному законодавстві.

Конституцією України передбачено: усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (ст.40); органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (ст.144).

Місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах, зокрема: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб (ст.4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Ризик свавільності є особливо очевидним в умовах, коли повноваження публічних службовців здійснюються без обґрунтування та зазначення мотивів прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Судом встановлено, що розгляд заяв позивачки про затвердження проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки безоплатно у власність площею 1,7000 га із земель Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області здійснювався неодноразово, (а саме дев`ять разів) і щоразу проект був відхилений у зв`язку з не набранням необхідної більшості голосів депутатів; у оскаржуваному рішенні не зазначено причини відмови.

Щодо твердження відповідача, із посиланням на ст. 2, ч. 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», що рішення ради приймаються на її пленарному засіданні більшістю депутатів, і депутати представляють інтереси територіальної громади, виражають і захищають інтереси саме цієї громади, суд вважає зазначити наступне.

Повноваження щодо затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою, регламентовано статтею 118 ЗК України. Суд виходить з того, що на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - затвердити проект землеустрою або відмовити в його затвердженні, якщо для цього є законні підстави. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Тому зазначені повноваження не є дискреційними, і позбавляють Іллінівську сільську раду Костянтинівського району Донецької області права діяти в даному випадку на власний розсуд, без мотивованого обґрунтування прийнятого рішення, або допускати бездіяльність, яка виражається в ухиленні від прийняття мотивованого рішення в контексті приписів ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України.

Судом за результатом дослідження обставин і оцінки доказів адміністративної справи, аналізу норм законодавства, враховуючи доводи сторін, а також те, що відповідач (орган владних повноважень) не довів правомірність прийняття оскаржуваного рішення з огляду на його неумотивованість, позаяк діяв не у спосіб, що визначений ч.14 ст.123 Кодексу №2768-ІІІ та не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); без надання доказів того, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не відповідає встановленим вимогам нормативно-правових актів, суд дійшов висновку про те, що позов в частині визнання протиправним та скасування рішення сорок першої чергової сесії першого скликання Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 09.12.2019 року № І/41-46 підлягає задоволенню.

З приводу позовних вимог про зобов`язання Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати у власність ОСОБА_1 земельну ділянку (кадастровий номер :04:000:0003) загальною площею 1,700 га, розташовану на землях сільськогосподарського призначення Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства, суд зазначає наступне.

Завдання адміністративного судочинства полягає в гарантуванні ефективного захисту порушених прав осіб, що звертаються до суду за захистом цих прав, з урахуванням принципу розподілу влади, за суті яким на адміністративний суд покладено обов`язок контролю легальності дій та рішень суб`єктів владних повноважень, які мають діяти у визначених законом межах та на власний розсуд при виборі одного законного рішення із кількох можливих варіантів.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Суд звертає увагу, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач фактично не розглядав заяву позивачки про затвердження проекту землеустрою, обмежившись формальним відхиленням в зв`язку з не набранням необхідної більшості голосів та не приймав відповідного рішення про затвердження або відмову в затвердженні проекту за результатом розгляду.

Отже, в даному випадку належним способом захисту права позивача у спірних відносинах є зобов`язання Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області на черговому пленарному засіданні сесії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07 жовтня 2019 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 1,7000 га із земель Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства та надання земельної ділянки (кадастровий номер :04:000:0003) у власність, з урахуванням висновків суду.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06 червня 2019 року по справі 808/4158/17 та постанові від 08 серпня 2019 року по справі 808/3080/17.

Отже, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно квитанції № 5 від 14 лютого 2020 року позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Таким чином із бюджетних асигнувань Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 560,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 122-124, 126-128, 130, 133-135, 138-140, 143, 150- 154, 158-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (місцезнаходження: Донецька область, Костянтинівський район, с. Іллінівка, вул. Адміністративна, буд. 42/3, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 09 грудня 2019 року про відхилення проекту рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка надається у власність гр. ОСОБА_1 , для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (запас) державної власності на території Іллінівської (Новополтавської) сільської ради Костянтинівського району Донецької області (за межами населених пунктів) та надання земельної ділянки (кадастровий номер :04:000:0003) у власність» у зв`язку з не набранням необхідної більшості голосів депутатів.

Зобов`язати Іллінівську сільську раду Костянтинівського району Донецької області на черговому пленарному засіданні сесії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 листопада 2019 року про затвердження їй проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (запас) державної власності на території Іллінівської (Новополтавської) сільської ради Костянтинівського району Донецької області (за межами населених пунктів) та надання земельної ділянки (кадастровий номер :04:000:0003) у власність, з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (місцезнаходження: Донецька область, Костянтинівський район, с. Іллінівка, вул. Адміністративна, буд. 42/3, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 560 (п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 14 квітня 2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 295 КАС України а також інші процесуальні строки щодо апеляційного оскарження, продовжуються на строк дії такого карантину.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров