Справа № 691/1435/17
Суддя: Синиця Л. П.
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/1435/17
провадження № 2-а/691/2/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області в складі судді Синиці Л.П., за участі секретаря судових засідань Кочетової І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Городищенського районного суду Черкаської області позовну заяву ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,

відповідно до ст.250 КАС України в судовому засіданні 11.10.2019 проголошено вступну та резолютивну частину постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до Городищенського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області, та просила визнати протиправними дії щодо припинення виплати пенсії в період з березня по липень 2017 року, зобов`язати провести виплату виниклої заборгованості за період з березня по липень 2017 рок.

В обґрунтування позову зазначає, що, є пенсіонером за віком та отримувала пенсію за місцем свого проживання - АДРЕСА_1 . Через проведення в зоні її проживання антитерористичної операції, з 2014 року проживає в с. Орловець Городищенського району Черкаської області. Починаючи з 01 серпня 2014 року перебуває на обліку в Городищенському об`єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Черкаської області як особа, перемішена з тимчасово окупованої території. В період з березень по липень 2017 року їй було призупинено виплату пенсії. 30 серпня 2017 року звернулася до Городищенського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області із заявою з приводу припинення виплати пенсії за вказаний період та виплату заборгованості по пенсії. За результатами розгляду заяви, Городищенським об`єднаним Управлінням Пенсійного фонду України Черкаської області було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Вважає, рішення Городищенського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області є неправомірним, остільки відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509. Крім того, виплати пенсій особам, переміщеним з тимчасово окупованих територій, врегульовані постановами Кабінету Міністрів України №595 від 07 листопада 2014 року, №136 від 18 лютого 2016 року, №365 від 08 червня 2016 року. Вважає, що відповідач, призупиняючи їй виплату пенсії в період з березень по липень 2017 року діяв на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Припиняючи нарахування та виплату пенсії за вказаний період, через відсутність передбачених Законами України підстав, відповідач порушив її право на отримання пенсії, що і змусило звернутися до суду за захистом.

До судового засідання позивач ОСОБА_1 , представник позивача Гречуха В.І. не з`явилися, повідомлені належно. Надійшла заява представника позивача Гречухи В.І., в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності в зв`язку з участю в інших судових процесах Черкаського апеляційного суду, та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, з урахуванням змін щодо відповідача.

Представник відповідача Корінь М.В. у судовому засіданні позов не визнав, мотивуючи тим, що позивач перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного Фонду України в Черкаській області, як особа, яка переміщена з тимчасово окупованої території та отримує пенсію за віком з 01.08.2014 року. 08 червня 2016 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». Даною Постановою було затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання або перебування. Відповідно до п.2 Постанови КМУ №365 від 08 червня 2016 року, Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворені районними, районними у містах Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад, приймають рішення про відновлення або про відмову у відновленні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, довідки яких недійсні на дату набрання чинності цією постановою, відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого цією Постановою, за умови отримання внутрішньо переміщеною особою нової довідки відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб». Розпорядженням голови Городищенської районної державної адміністрації №169 у 2016 році була створена Комісія з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. 01 лютого 2017 року проведено обстеження фактичного місця проживання позивача та встановлено відсутність за зазначеною адресою, про що був складений відповідний акт. 27 лютого 2017 року Комісією з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Городищенської районної державної адміністрації прийнято рішення, протокол №5, про припинення виплати пенсій з березня місяця 2017 року 35 особам, в тому числі і позивачу. 27 лютого 2017 року видано розпорядження про припинення виплати пенсії. 21 серпня 2017 року було проведено обстеження фактичного місця проживання позивача та встановлено, що на момент обстеження вона знаходилась за вказаною адресою. 21 серпня 2017 року відбулось засідання Комісії з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Городищенської районної державної адміністрації, на якому прийнято рішення про відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 серпня 2017 року. 21 серпня 2017 року видано розпорядження про відновлення виплати пенсії. Вважає, що позич пропустила строк звернення до суду, остільки могла і повинна була дізнатися про своє порушене право після прийняття Комісією рішення про припинення виплати пенсії. До суду з адміністративним позовом позивач звернулася 13 листопада 2017 року, клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду не подала. Вважає, що права позивача порушені не були, у зв`язку із чим просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, вивчивши доводи позову, заперечення на адміністративний позов, заслухавши думку сторін, враховуючи належне повідомлення позивача, за відсутності підстав до відкладення (перенесення) судового розгяду, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до того, що до спірних правовідносин слід застосувати положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України), право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод, і це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії, та вважає, що адміністративний позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст.24 Конституції України).

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

ОСОБА_1 (позивач) є пенсіонером за віком, та з 01.08.2014 року перебуває на обліку в територіальному органі Пенсійного фонду України, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території. Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 01 лютого 2017 року, ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2 , але на день обстеження за даною адресою відсутня, в телефонному режимі встановлено, що остання та її племінник перебувають в м. Донецьк. Із протоколу засідання Комісії Городищенської районної державної адміністрації з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 27 лютого 2017 року № 5, вбачається, що робочою групою проведено обстеження та складено відповідні акти на 37 осіб, до списку яких віднесено ОСОБА_1 , за змістом якого останній вирішено припинити виплату пенсії з березня 2017 року. Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 21 серпня 2017 року, ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2 , та повідомила, що в разі виїзду на окуповану територію зобов`язується повідомити про це відповідні органи в десятиденний термін. Відповідно до протоколу засідання Комісії Городищенської районної державної адміністрації з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 21 серпня 2017 року № 23, розглянуто подання Управління соціального захисту населення Городищенської РДА Черкаської області щодо призначення (відновлення) виплат пенсій, надання соціальних послуг, інших виплат та вирішено відновити та продовжити виплату пенсії особам стосовно яких вирішувалось питання, та у зазначеному списку значиться позивач, відновлено виплату пенсії з 01.08.2017 року.

За нормами статті 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування. Підстави для припинення виплати пенсії передбачені ч.1 ст.49 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі недоотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (справа Європейського суду з прав людини «Мюллер проти Австрії», 1975 рік) та пов`язане з правом мирно володіти своїм майном.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», передбачає право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг (стаття 8), підстави для припинення виплати пенсі (стаття 49), і такої підстави припинення виплати пенсії, як не підтвердження факту проживання (01 лютого 2017 року позивача в АДРЕСА_2 ), на що посилається представник відповідача заперечуючи позов, не передбачено.

Верховний Суд у постанові від 22.03.2018 (справа №243/6391/17) за результатом розгляду спору про припинення виплати пенсії особі, яка перемістилась з району проведення антитерористичної операції, дійшов висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття Пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За нормами ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У частині 2 статті 77 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Суд вважає безпідставним посилання відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", постанов Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», так як жоден інший закон, окрім Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не передбачає будь-яких додаткових підстав для припинення виплати пенсій.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Припинення виплати пенсії позивачу ОСОБА_1 не обґрунтоване посиланням на жодну із вказаних підстав у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Тому, посилання відповідача на постанову КМУ № 365 від 08.06.2016, Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміреним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, як на підставу для припинення виплати пенсії є протиправним, з огляду на те, що цей документ є підзаконним нормативним актом.

Справа позивача ОСОБА_1 є типовою та відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного суду за результатами розгляду зразкової справи №806/3265/17 про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі. Зокрема, позивач у цій категорії справ є пенсіонер, якому призначено пенсію згідно із Законом № 1058-ІV та який є внутрішньо переміщеною особою; відповідачем є територіальний орган Пенсійного фонду України, на пенсійному обліку якого перебуває позивач; спір виник у зв`язку з припиненням територіальними органами Пенсійного фонду України виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам з підстав, які не передбачені п. 1, 3 - 5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV. Позивач ОСОБА_1 заявила аналогічні позовні вимоги (по-різному висловлені, але однакові по суті: визнати неправомірними дії щодо припинення виплати пенсії та зобов`язати відповідача провести виплату виниклої заборгованості за період з березня по липень 2017 року).

Згідно ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи. На підставі зазначеної норми суд враховує висновки, викладені у рішенні Касаційного адміністративного суду Верховного суду від 03.05.2018, прийнятому у зразковій справі №805/402/18 та залишеному без змін постановою Великої палати Верховного суду від 04.09.2018.

Приймаючи рішення у справі суд ураховує, що положення пунктів 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їхнього фактичного проживання/перебування, затверджені постановою КМУ від 8 червня 2016 року № 365, як вказує Київський апеляційний адміністративний суд у постанові від 4 липня 2018 року, яка відхиляє апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.06.2018 р. у справі 826/12123/16, обмежують позивача та інших осіб, що належать до внутрішньо переміщеним особам у реалізації їхніх прав, зокрема, прав на пенсійне та соціальне забезпечення та є такою, що призводить до непрямої дискримінації за ознакою місця проживання та перебування на обліку внутрішньо переміщеним особам, а також порушує принцип рівності, передбачений ст.24 Конституції України та гарантії вільного пересування територією України, передбачені ст.33 Конституції України.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України). Відповідно до положень ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Щодо строків звернення до суду, то про припинення виплати пенсії за період з березня по липень 2017 року, позивачу стало відомо лише з отриманням листа Городищенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області №32/І-10 від 04.09.2017 року, а тому строк звернення до суду не пропущено.

З урахуванням встановлених у справі обставин, практики Європейського Суду з прав людини, зокрема, рішення: «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», практики Верховного суду з аналогічних спорів, суд приходить до висновку, що відповідач Головне управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області (Городищенське об`єднанне управління Пенсійного фонду України Черкаської області), не приймаючи рішення відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» стосовно ОСОБА_1 , з 01 березня 2017 року зупинив виплату пенсії позивачу безпідставно. Доказів, які б обґрунтовували підстави для зупинення виплати пенсії позивачу суду не надано. Припинення відповідачем виплати позивачу раніше призначеної пенсії є таким, що не узгоджується із чинним законодавством, а тому дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області (Городищенського об`єднанного управління Пенсійного фонду України Черкаської області) щодо припинення виплати позивачу пенсії слід визнати протиправними із зобов`язанням здійснити виплату пенсії в період з березня 2017 року по липень 2017 року.

Керуючись ст. ст. 3, 19, 46, 55, 64, 124 Конституції України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77-78, 139, 229, 241-246, 293, 295 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 , пенсії з березня 2017 року по липень 2017 року.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області провести виплату заборгованості у виді пенсії ОСОБА_1 , за період з 01 березня 2017 року по 01 серпня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду через Городищенський районний суд Черкаської області. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 16 жовтня 2019 року.

Суддя Л. П. Синиця