Справа № 308/10510/17
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.04.2020 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі - Парова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Ужгород, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (вул. Загорська, 2, м. Ужгород, 88000) правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області протиправними та стягнення суми недоплати на виконання постанови суду,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із адміністративним позовом до відповідача - Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (вул. Загорська, 2, м. Ужгород, 88000) правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, за яким просить суд:

-визнати дії Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо здійснення розрахунку суми недоплати на виконання постанови Ужгородського міськрайонного суду від 05 грудня 2016 року та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року по справі № 876/1823/17(308/8612/16-а) - протиправними;

-стягнути з Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на користь гр. ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1 ) суму недоплати на виконання постанови Ужгородського міськрайонного суду від 05 грудня 2016 року та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року по справі №876/1823/17(308/8612/16-а) в розмірі 14 082,47 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив , що у 2016 році вона звернулася до суду з позовом до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про зобов`язання останнього здійснити перерахунок пенсії у розмірі 85% від суми заробітної плати відповідно до Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент призначення пенсії), з 18 березня 2004 року, включивши до суми заробітної плати, яка береться для розрахунку пенсії державного службовця, 2686,64 грн. індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення і вирішення соціально-побутових питань на підставі Довідки про складові заробітної плати, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», за період з 01.03.2002 року по 29.02.2004 року, виданої Управлінням Держгеокадастру в Ужгородському районі, вих. №Г-1086/0-1141/6-16 від 02.08.2016 року та виграла цю справу як в Ужгородському міськрайонному суді так і в Львівському апеляційному адміністративному суді.

Позивач вказує, що на виконання постанови Ужгородського міськрайонного суду від 05 грудня 2016 року та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року по справі № 876/1823/17(308/8612/16-а) Ужгородським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області було здійснено розрахунок суми доплати.

Зазначений розрахунок на думку позивача здійснений неправильно та з порушенням норм законодавства, а тому вважає дії Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області неправомірними.

По перше, на думку позивача, відповідачем неправильно застосовано термін перерахунок, який вказано у постановах суду. Під перерахунком суд мав на увазі не перерахунок розміру пенсії згідно ст. 37-1 Закону України від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ «Про державну службу», а донарахування та виплата частини пенсії, яка не була виплачена відповідачем внаслідок помилкового неврахування сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати у графі «Інші виплати», що привело до зменшення її розміру. На звернення позивача щодо надання такого розрахунку, свої дії відповідач пояснює тим, що з 01.11.2004 року було здійснено підвищення розміру заробітної плати державного службовця і подальший перерахунок призводив до зменшення пенсії. Позивач вважає таке пояснення не відповідає нормам законодавства про пенсійне забезпечення, оскільки навіть якщо допустити такий механізм донарахування невиплачених сум, то при піднятті зарплати у довідці про розмір заробітної плати, яка надавалася для перерахунку розмір матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати у графі «Інші виплати» залишався сталим і повинен був враховуватися при розрахунку доплати. Не дивлячись на це, відповідач здійснив перерахунок тільки до жовтня 2004 року включно, а відмову у донарахуванні боргу за інші місяці мотивував тим, що надалі відбулося зміна розміру заробітної плати.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що рішення суду виконано не в повному обсязі. Сума недоплати за її розрахунками становить:

сума недоплати = (сума індексації та матеріальної допомоги, яка не врахована при призначенні пенсії поділити на 24 місяці та помножити на відсоток пенсії за ЗУ «Про державну службу») та множити на кількість місяців з 01.11.2004 по 28.02.2017 року включно.

В цифрах це виглядає наступним чином:

(2686,64 : 24 * 85 : 100) х 148 = 14 082,47 грн., яку і просить стягнути позивач на свою користь.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив також врахувати судову практику, яка викладена у судових рішеннях судів різної інстанції. Після оголошеної в судовому засіданні перерви позивач та представник позивача в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав та мотивів викладених у письмових запереченнях. Після оголошеної в судовому засіданні перерви представник відповідача в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. На адресу суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги заперечує.

23.05.2018 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення на адміністративний позов, в задоволенні позовних вимог просить відмовити;

20.08.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності;

20.08.2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності;

20.11.2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про перенесення розгляду справи;

В ході розгляду справи проведені наступні процессуальні дії:

За ухвалою від 23.11.2017 року було відкрите провадження у цій адміністративній справі.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Бенца К.К. від 20.08.2019 року допущена заміна відповідача на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Уданій справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися.

Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення.

15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким КАС України викладено в новій редакції.

Відповідно до ч. 3ст. 30 КАС України, справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами КАС України в редакції, що діє після 15.12.2017 року.

Заслухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані відтак не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах пропротиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірностісвого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 483 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Предметом спору у даній справі є оцінка правомірності дій відповідача щодо здійснення розрахунку суми недоплати на виконання постанов суду.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Як зазначено у ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області була прийнята постанова від 05.12.2016 року у адміністративній справі № 308/8612/16-а за наслідками розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, за якою було позов задоволено частково.

Визнано дії Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1 ) в обчисленні пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» з включенням до розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії суми 2686,64 грн. (індексації заробітної плати та матеріальних допомог на оздоровлення і вирішення соціально-побутових проблем) на підставі заяви від 04.08.2016 року - протиправними.

Зобов`язано Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1 ) у розмірі 85% від суми заробітної плати відповідно до Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент призначення пенсії), з 18 березня 2004 року, включивши до суми заробітної плати, яка береться для розрахунку пенсії державного службовця, 2686,64 грн. індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення і вирішення соціально-побутових питань на підставі Довідки про складові заробітної плати, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», за період з 01.03.2002 року по 29.02.2004 року, виданої Управлінням Держгеокадастру в Ужгородському районі, вих. №Г-1086/0-1141/6-16 від 02.08.2016 року.

Зобов`язано Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області виплатити ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1 ) заборгованість за відрахуванням вже сплаченої суми, яка виникла в результаті помилкового невключення до суми заробітку, з якої нараховується пенсія індексації та матеріальної допомоги на оздоровлення і вирішення соціально-побутових питань та виплачувати надалі пенсію в перерахованому розмірі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зазначена постанова була оскаржена у апеляційному порядку. За постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2017 року у справі № 876/1823/17 апеляційну скаргу Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області було задоволено частково, постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2016 року по справі № 308/8612/16-а в частині задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області виплачувати надалі пенсію ОСОБА_1 в перерахованому розмірі - скасовано і у задоволенні позовних вимог у цій частині відмовлено. В решті постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2016 року по справі № 308/8612/16-а залишено без змін.

При цьому апеляційною інстанцією було зазначено, що суд першої інстанції вірно вважав, що слід визнати неправомірними дії Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови ОСОБА_1 в обчисленні пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» з включенням до розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії суми 2686,64 грн. (індексації заробітної плати та матеріальних допомог на оздоровлення і вирішення соціально-побутових проблем) на підставі заяви від 04.08.2016 року, зобов`язати Ужгородське об`єднане УПФУ Закарпатської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 у розмірі 85% від суми заробітної плати відповідно до Закону України «Про державну службу», з 18 березня 2004 року, включивши до суми заробітної плати, яка береться для розрахунку пенсії державного службовця, 2686,64 грн. індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення і вирішення соціально-побутових питань на підставі довідки про складові заробітної плати, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», за період з 01.03.2002 року по 29.02.2004 року, виданої управлінням Держгеокадастру в Ужгородському районі, вих. №Г-1086/0-1141/6-16 від 02.08.2016 року, зобов`язати Ужгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області виплатити ОСОБА_1 заборгованість за відрахуванням вже сплаченої суми, яка виникла в результаті помилкового невключення до суми заробітку, з якої нараховується пенсія індексації та матеріальної допомоги на оздоровлення і вирішення соціально - побутових питань.

Крім того суд апеляційної інстанції зазначив, що задовольняючи позовні вимоги, щодо зобов`язання відповідача виплачувати надалі пенсію в перерахованому розмірі суд першої інстанції припустився помилки, оскільки задовольнив вимоги на майбутнє, оскільки судовому захисту підлягає уже порушене право, а не те, що може відбутись у майбутньому.

Як вбачається з відзиву відповідача та з`ясовано судом за даними Єдиного державного реєстру судових рішень між цими ж сторонами Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було ухвалено 02.11.2016 року рішення у іншій справі № 308/9344/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, за яким позов був задоволений частково.

Визнано неправомірними дії Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії у звязку із підвищенням з 01.12.2015 р. розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» - протиправними.

Зобов`язано Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у звязку із підвищенням з 01.12.2015 року розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, здійснити відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент призначення пенсії), перерахунок пенсії гр. ОСОБА_1 з 01 грудня 2015 року у розмірі 85% від суми заробітної плати, визначеної згідно Довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсії, виданої ,Управлінням Держгеокадастру в Ужгородському районі Закарпатської області вих. № Г-1085/0-1140/6-16 від 02.08.2016 року.

Зобов`язано Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість, яка виникла в результаті відмови гр. ОСОБА_1 в перерахунку пенсії у звязку із підвищенням з 01.12.2015 року розміру заробітної плати працюючим державним службовцями, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» та виплачувати пенсію в перераховуваному розмірі.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працював в Управлінні Держкомзему у Закарпатській області на посаді начальника відділу.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» передбачено, що міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів необхідно вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 р., з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

Таким чином, враховуючи, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, та те, що 01 грудня 2015 року була збільшена заробітна плата зокрема, по посаді, на якій працював позивач.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 має право на перерахунок пенсії в зв`язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям

Відповідачем не доведено, що обмеження позивача у реалізації її права на перерахунок пенсії державного службовця відбулось через обмежені фінансові можливості держави та реальні загрози економічній безпеці України.

Таким чином, суд вважав, що вимоги позивача про визнання протиправною відмову відповідача у здійсненні перерахунку та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок призначеної пенсії з 01.12.2015 року у відповідності до ст. 37-1 ЗУ «Про державну службу» підлягають до задоволення.

За ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 р. У справі №308/9344/16-а (№ 876/9205/16) апеляційну скаргу Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 листопада 2016 року у справі №308/9344/16-а було повернуто особі, яка її подала.

Позивач не заперечує той факт, що Ужгородським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області було здійснено розрахунок суми доплати, проте вважає, що зазначений розрахунок здійснений неправильно та з порушенням норм законодавства, а тому вважає дії Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області неправомірними.

Позивач вважає, що відповідачем неправильно застосовано термін перерахунок, який вказано у постановах суду. Під перерахунком суд мав на увазі не перерахунок розміру пенсії згідно ст. 37-1 Закону України від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ «Про державну службу», а донарахування та виплата частини пенсії, яка не була виплачена відповідачем внаслідок помилкового неврахування сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати у графі «Інші виплати», що привело до зменшення її розміру. На звернення позивача щодо надання такого розрахунку, свої дії відповідач пояснює тим, що з 01.11.2004 року було здійснено підвищення розміру заробітної плати державного службовця і подальший перерахунок призводив до зменшення пенсії. Позивач вважає таке пояснення не відповідає нормам законодавства про пенсійне забезпечення, оскільки навіть якщо допустити такий механізм донарахування невиплачених сум, то при піднятті зарплати у довідці про розмір заробітної плати, яка надавалася для перерахунку розмір матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати у графі «Інші виплати» залишався сталим і повинен був враховуватися при розрахунку доплати. Не дивлячись на це, відповідач здійснив перерахунок тільки до жовтня 2004 року включно, а відмову у донарахуванні боргу за інші місяці мотивував тим, що надалі відбулося зміна розміру заробітної плати.

Відповідач зазначив, що на виконання рішення суду управлінням було здійснено перерахунок пенсії згідно з рішенням суду й позивачці донараховано й виплачено 709 грн. 02 коп., різницю виплачено виключно за період з березня 2004 року по жовтень 2004 року, оскільки далі розмір пенсії або зменшувався або дорівнював нулю.

Управлінням проведено перреахунок пенсії згідно іншого рішення суду по спарві № 308/9344/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління, згідно якого було здійснено перерахунок пенсії у звязку із підвищенням з 01.12.2015 року заробітної плати працюючим державним службовцям, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» та виплачено пенсію в перерахованому розмірі. Після перерахунку до оплати стала сума 29 550,86 грн. До лютого 2017 року розмір пенсії складав 3 473,00 грн. Після лютого 2017 року склав 5 558,09 грн.

Відповідно до матеріалів пенсійної справи проводилася індексація пенсії позивачки, й програмним забезпеченням було зафіксовано базовий місяць, тобто місяць останнього збільшення розміру пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з розпорядження Ужгородського об`єднаного УПФУ останній перерахунок пенсії був здійснений позивачці із 03.02.2017 року через зміну надбавки.

У позові позивач навів перерахунок пенсії за період з 01.11.2004 року по 28.02.2017 року включно, тобто за інший період, який взагалі не стосується періоду із 01.03.2002 року по 29.02.2004 року, який був зазначений у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2017 року у справі № 876/1823/17, щодо цього періоду судом у цій постанові було чітко зазначено, що задовольняючи позовні вимоги, щодо зобов`язання відповідача виплачувати надалі пенсію в перерахованому розмірі суд першої інстанції припустився помилки, оскільки задовольнив вимоги на майбутнє, бо судовому захисту підлягає уже порушене право, а не те, що може відбутись у майбутньому і в цій частині рішення суду першої інстанції було скасовано і прийнято нове рішення про відмову у позові саме в цій частині.

Відтак фактично позивачем предявлені вимоги про проведення аналогічного перерахунку пенсії з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань та індексації заробітної плати за новий період із 01.11.2004 року по 28.02.2017 року включно, при цьому заявлені позовні вимоги пов`язані із виконанням постанов Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2016 року та Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року, оскільки фактично і є тими вимогами, які суд апеляційної інстанції визначив, як «вимоги на майбутнє», які на той час не підлягали судовому захисту.

Відтак на цей час фактично відстуній предмет спору у цій справі, який грунтується на вищезазначених постановах судів першої та апеляційної інстанції, оскліьки всі ці питання були вирішені в ході розгляду цих справ.

Заявлені ж позивачем позовні вимоги фактично є проведенням перерахунку пенсії позивачу у розмірі 85% від суми заробітної плати відповідно до Закону України «Про державну службу», із включенням до суми заробітної плати, яка береться для розрахунку пенсії державного службовця, 2686,64 грн. індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення і вирішення соціально-побутових питань на підставі довідки про складові заробітної плати, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», за новий період з 01.11.2004 року по 28.02.2017 року, та виплати недоплати по пенсії однією загальною сумою. Проте ці вимоги не можуть грунтуватися на раніше винесених рішеннях, як це визначив позивач у своїй позовній заяві. Тобто цей позов потребує одночасної зміни підстав та предмету позову, що є неприпустимим.

Як зазначено у ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 47 КАС України визначено, що позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відтак суд дійшов висновку, що законодавцем чітко визначено, що по - перше, зміна підстав та предмету позову може мати місце лише за заявою позивача, по - друге, одночасна зміна підстав та предмету позову є неприпустимою, оскільки відповідач має захищатися вже від нового позову, по - третє, суд не може вийти за межі позовних вимог із одночасною зміною підстав та предмету позову, оскільки такий захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина буде грубим порушенням прав відповідача, який не обізнаний про предмет та підстави нового позову та повністю втратить право на захист.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову у позові.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Витрати із сплати судового збору слід покласти на позивача через необгрунтованість позову.

Керуючись ст.ст. 8-10, 241-242, 246, 275, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, п.п. 10, 15.5 Розділу «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області протиправними та стягнення суми недоплати по пенсії однією загальною сумою на виконання постанови суду - відмовити.

Витрати із сплати судового збору покласти на позивача через необгрунтованість позову.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, при цьому відповідно до п.п.15.5п.15Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, 4, м. Ужгород, 88000).

Дата складання повного тексту рішення 06.04.2020 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца