Справа № 182/6866/19
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2020 року Справа № 182/6866/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Врони О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) в місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Нікопольського міськрайонного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Нікопольського відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просив:
- визнати протиправними дії Нікопольського відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо нарахування ОСОБА_1 пенсії з обмеженням заробітної плати коефіцієнтом 5,6;
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 01.10.2019 року матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Нікопольського відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії - передано на розгляд за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2019 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк, протягом п`яти днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків.
10.12.2019 року позивачем усунуто недоліки позову шляхом надання уточненої позовної заяви з визначенням відповідача - головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та викладенням наступних позовних вимог:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо нарахування ОСОБА_1 пенсії з обмеженням заробітної плати коефіцієнтом 5,6;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зняти обмеження коефіцієнта 5,6 з заробітної плати за період з 01.01.1976 по 31.08.1976, з 01.10.1976 по 31.03.1977, з 01.05.1977 по 29.02.1980, з 01.04.1980 по 31.03.1981 року при обчисленні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 18.07.2007 року з врахуванням повного заробітку, дорахувати, виплатити недоплачені ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , суми пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку до виникнення обставин, з якими закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
В обгрунтування позову зазначено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі, проте позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії. Позивач вважає відмову протиправною, оскільки на час отримання позивачем заробітної плати в період з 01.01.1976 по 31.08.1976, з 01.10.1976 по 31.03.1977, з 01.05.1977 по 29.02.1980, з 01.04.1980 по 31.03.1981 року включно, таких обмежень максимальної величини заробітної плати не існувало, так як були встановлені лише 13.07.1998 року згідно Постанови Кабінету Міністрів України №1064 «Про встановлення максимальної величини, фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу, сукупного оподаткованого доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів».
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , є громадянином України.
21.08.2019 року позивач звернувся до Нікопольського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) із заявою щодо обчислення коефіцієнта заробітної плати.
02.09.2019 року Нікопольським відділом обслуговування громадян (сервісний центр) ГУ ПФУ у Дніпропетровській області надано відповідь, оформлену листом №6278/С-09, в якій зазначено:
- станом на 01.07.2019 розмір пенсії обчислено, виходячи зі страхового стажу, що складає 33 р. 04 міс. 05 дн. Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1% складає 133333 ((33 х 12) + 4) : 1200 х 1%));
- доплата за понаднормовий стаж роботи за 8 років (1564,00 рз. х 8%)(абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058).
Не погодившись з наданою відповіддю, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що у період з 01.01.1976 по 31.08.1976, з 01.10.1976 по 31.03.1977, з 01.05.1977 по 29.02.1980, з 01.04.1980 по 31.03.1981 року позивач працював на посаді електромонтера на гірській ділянці та начальником енергетики Комбінату "Індигирзолото" прийска "Адичанський" Об`єднання "Якутзолото".
Під час перерахунку пенсії пенсійний орган в порядку ч.2 ст.41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обмежив розмір заробітку позивача і застосував коефіцієнт 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.
Норми Угоди від 14.01.1993р. між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють поза межами кордонів своїх країн, передбачають, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. та двосторонніми угодами у цій галузі.
Відповідно до ч.3 ст.6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. розрахунок пенсії проводиться із заробітку (доходу) за період роботи, який зарахований до трудового стажу.
Згідно з п.5 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» тимчасово, до ухвалення відповідного закону, період роботи до 01.01.1991р. в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до цих районів, колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що було чинним до 01.01.1991р.
Наведена норма встановлює порядок зарахування стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до цих районів, а не розмір заробітної плати при розрахунку стажу.
Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до цих районів, було встановлено Указами Президії Верховної Ради СРСР від 01.08.1945р. «Про пільги для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі», від 10.02.1960р. «Про впорядкування пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та від 26.09.1967р. «Про розширення пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», а також Інструкцією про порядок надання пільг, затв. постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967р.
Відповідно до Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій від 03.08.1972р. Законом СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» від 15.05.1990р. особам, які проживали у районах, де до заробітної плати робітників і службовців встановлено районні коефіцієнти, при призначенні пенсії враховується фактична заробітна плата, обчислена із застосуванням районного коефіцієнта та північної надбавки.
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, чи довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
При цьому, приписами ст.78 діючого на той час Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» було передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески.
Згідно з пп.«д» п.15 Інструкції «Про порядок утримання страхових внесків і використання коштів державного соціального страхування», затв. постановою Президії ВЦРПС від 29.02.1960р., в загальну суму заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески, включаються процентні надбавки за роботу на Крайній Півночі і місцевостях, прирівняній до районів Крайньої Півночі, а також районний та поправочний коефіцієнт.
Разом з тим, ч.3 ст.96 наведеного Закону передбачено, що при вибутті таких осіб за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлений, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.
Крім того, ні Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ні Законом України «Про пенсійне забезпечення» не передбачено включення в заробітну плату північних надбавок та районних коефіцієнтів.
Таким чином, обчислення розміру пенсії із заробітної плати за період роботи після 01.01.1992р. проводиться без урахування районних і поправочних коефіцієнтів.
Окрім цього, частиною першою ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).
Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Згідно п.2 ч.1 ст.41 вказаного Закону до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.
Указом Президента України № 506/98 від 25.05.1998р. «Про обмеження максимальної величини фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів» (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що максимальна величина фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких відповідно до законів України справляються збори (внески) до Фонду соціального страхування України, Державного фонду сприяння зайнятості населення, Пенсійного фонду України та Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення, для цілі визначення розміру цих зборів (внесків), встановлюється КМ України і переглядається в міру зростання середнього рівня заробітної плати (доходів) працівників, зайнятих в галузях економіки.
Згідно п.1 постанови КМ України № 1064 від 13.07.1998р. «Про встановлення максимальної величини фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів» встановлено максимальну величину фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу у розмірі 1000 гривень на місяць у розрахунку на одного працюючого, з яких відповідно до законів України справляються збори (внески) до Фонду соціального страхування, державного фонду сприяння зайнятості населення, Пенсійного фонду і Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення.
Таким чином, якщо заробітна плата перевищує максимальну величину, з якої нараховується збір, для розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітку та обчислення пенсії враховуються наступні суми: до 01.07.1998р. - 5,6 середньої заробітної плати, після 01.07.1998р. - 1000 грн.; у подальшому вказані питання регулювалися окремими урядовими постановами.
Водночас, спірні правовідносини стосуються призначення та перерахунку пенсії; останні виникають в момент виникнення в особи права на призначення пенсії та її перерахунок. У розглядуваному випадку позивачу призначено пенсію 18.07.2007р., її перерахунок проведено з 01.01.2017р., а відтак пенсійним органом правомірно застосовано до розглядуваних правовідносин ч.2 ст.41 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», норми якого чітко та однозначно (без виключень) передбачають застосування обмеження 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум для періодів до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір).
При цьому, твердження позивача про те, що під час отримання заробітної плати позивача за період з 01.01.1976 по 31.08.1976, з 01.10.1976 по 31.03.1977, з 01.05.1977 по 29.02.1980, з 01.04.1980 по 31.03.1981 року не існувало обмежень максимальної величини заробітної плати, суд відхиляє, оскільки у вказаний період не виникало правовідносин щодо призначення або перерахунку пенсії позивача.
Таким чином, судом не встановлено порушень законодавства в діях відповідача під час перерахунку пенсії, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати не підлягають стягненню на користь позивача.
Керуючись, ст.ст. 139, 241-246,250, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона