Справа № 802/4040/14-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 квітня 2020 р. Справа № 802/4040/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Р.М.,

суддів: Крапівницької Н.Л.

Мультян М.Б.

за участю:

секретаря судового засідання: Воронюк В.В.

представника позивача: Дудчика М.У.

представника відповідача: Кондакова Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області

про: скасування наказу та поновлення на службі

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про скасування наказу та поновлення на службі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 24 жовтня 2014 року № 99-оп/м, відповідно до пп. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" від 16 вересня 2014 року № 1682-VІІ та п. 62 "а" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 звільнено у запас Збройних Сил України полковника податкової міліції ОСОБА_1 - перебуваючого в розпорядженні Головного управління Міндоходів у Черкаській області 24 жовтня 2014 року. Звільнення було проведено з порушенням положень Конституції України, практики Європейського суду з прав людини. Жодної перевірки щодо ОСОБА_1 до звільнення не проводилось. Працюючи в органах податкової служби позивач сумлінно виконував свої посадові обов`язки. Положення Закону України "Про очищення влади" неправомірно застосовані до позивача, оскільки відповідачем не доведено наявності жодних порушень законодавства з боку позивача, а звільнений він лише у зв`язку з тим, що у визначений період часу займав певну посаду в Головному управлінні Міндоходів у Черкаській області.

Крім того зазначено, що відповідно до пп. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" встановлено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах, звільняє цих осіб з посад. Натомість позивач звільнених з посади ще 22.04.2014 відповідно до наказу №1010-о.

Позивач не погоджується із прийнятим наказом, вважає його протиправним, тому звернувся до суду із даною позовною заявою.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 21.11.2014 суддею ОСОБА_2 відкрито провадження в адміністративній справі. Закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду.

28.11.2014 на адресу суду надійшло заперечення проти адміністративного позову, які полягають в наступному.

16.10.2014 набрав чинності Закон України "Про очищення влади" від 16.09.2014 №1682-VII. Згідно з ч. 3 ст. 1 Закону протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону. Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються зокрема щодо податкової міліції. Заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до пп. 1 п. 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону встановлено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів.

Наказом ДФС України від 17.10.2014 №199 "Про затвердження форми", затверджено форму довідки про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці. Довідкою про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці від 22.10.2014 полковника податкової міліції ОСОБА_1 , який працює на посаді (проходить службу) перебуває в розпорядженні Головного управління Міндоходів у Черкаській області, встановлено, що відповідно до критеріїв здійснення очищення влади, визначених у частині 1 статті 3 Закону України "Про очищення влади" за період з 25.02.2010 по 22.02.2014 обіймав посади щодо яких, встановлена заборона.

Наказом ГУ Міндоходів у Черкаській області від 24.10.2014 №99-о/пм "Про звільнення полковника податкової міліції ОСОБА_1 ", позивача звільнено у запас Збройних Сил України перебуваючого в розпорядженні ГУ Міндоходів у Черкаській області. Тому, підстави для поновлення ОСОБА_1 на службі в органах податкової міліції Головного управління ДФС у Черкаській області відсутні.

Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України розмежовує заходи щодо звільнення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ з посади та зі служби. Закон України "Про очищення влади" носить спеціальний характер відносно Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України та передбачає звільнення по Закону України "Про очищення влади" не тільки з посади а й зі служби.

Так, наказом Міністерства доходів і зборів України від 22.04.2014 №1010-о "Про звільнення з посади ОСОБА_1 " полковник податкової міліції ОСОБА_1 звільнений з посади заступника начальника - начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Черкаській області та зарахований у розпорядження Головного управління Міндоходів у Черкаській області.

Відповідач зазначає, що оскільки станом на день подання позову Конституційним Судом України не прийнято жодного рішення відповідно до якого визнана хоча б якась норма Закону України "Про очищення влади" неконституційною, дії відповідача є правомірними.

Водночас, представник відповідача зазначив, що постановою КМУ від 06.08.2014 за №311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів КМУ" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи ДФС та реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів ДФС.

12.01.2015 на адресу суду від представника відповідача надійшли пояснення, в яких останній вказав, що позивач не мав права на речове забезпечення під час перебування в розпорядженні ГУ Міндоходів у Черкаській області.

Ухвалою суду від 12.01.2015 проголошеною без виходу до нарадчої кімнати, залучено до участі у справі співвідповідача - ГУ Міндоходів у Черкаській області.

21.01.2015 на адресу суду від представника ГУ Міндоходів у Черкаській області надійшло заперечення на позовну заяву зміст якого є ідентичним змісту заперечень ГУ ДФС у Черкаській області.

Ухвалою суду від 21.01.2015 подальший розгляд і вирішення адміністративної справи № 802/4040/14-а вирішено здійснювати колегією у складі трьох суддів.

Ухвалою суду від 04.02.2015 клопотання задоволено, надано сторонам час для примирення та у зв`язку з цим зупинено провадження в даній адміністративній справі до 06.04.2015.

15.04.2015 ухвалою суду поновлено провадження в адміністративній справі та призначено судовий розгляд на 27 квітня 2015 р. о 14:00 год.

Ухвалою суду від 27.04.2015 клопотання позивача задоволено та зупинено провадження у справі до розгляду Конституційним Судом України справи за конституційними поданнями Верховного Суду України та 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про очищення влади" від 16 вересня 2014 року № 1682-VII.

Відповідно до розпорядження Вінницького окружного адміністративного суду №4 від 25.01.2017 року, враховуючи, що у судді Сала П.І . закінчились повноваження в межах п`ятирічного строку, здійснено повторний автоматичний перерозподіл даної адміністративної справи.

Ухвалою суду від 26.01.2017 суддею Дмитришеною Р.М. прийнято до свого провадження адміністративну справу № 802/4040/14-а. Зобов`язано сторін повідомити суд про усунення обставин, що слугували підставою для зупинення провадження по даній справі.

21.06.2017 ухвалою суду провадження у справі поновлено та призначено судовий розгляд на 19 липня 2017 р. о 12:00 год.

Ухвалою суду від 19.07.2015 проголошеною без виходу до нарадчої кімнати, клопотання представника відповідача задоволено та допущено заміну відповідача ГУ Міндоходів у Черкаській області на ГУ ДФС у Черкаській області.

20.10.2017 ухвалою суду клопотання задоволено, провадження у справі зупинено до 23.01.2018.

Ухвалою суду від 23.01.2018 провадження у справі поновлено. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, оскільки 15.12.2017р. набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, яким КАС України викладено в новій редакції, та в зв"язку із заміною члена колегії. Призначено підготовче засідання.

09.02.2018 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній виклав свої заперечення проти позову. Водночас зміст вказаних заперечень повністю відповідає змісту заперечень поданих 09.02.2018 та 21.01.2015.

Ухвалою суду від 16.03.2018 клопотання задоволено та зупинено провадження у справі до прийняття Конституційним Судом України рішення щодо конституційного подання Верховного Суду України та 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України положень ч. 3 ст. 1, п.п. 7, 8, 9 ч. 1, п.4 ч. 2 ст. 3, п. 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про очищення влади".

12.02.2020 ухвалою суду провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання на 04 березня 2020 р. о 14:30 год.

25.02.2020 та 16.03.2020 на адресу суду від позивача надійшли заяви аналогічного змісту про зменшення позовних вимог відповідно до вимог ст. 47 КАС України.

Так, з урахуванням поданих заяв, остаточними позовними вимогами є:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 24 жовтня 2014 року за №99-о/пм "Про звільнення полковника податкової міліції ОСОБА_1 ";

- поновити полковника податкової міліції ОСОБА_1 на службі в Головному управлінні ДФС у Черкаській області з 24 жовтня 2014 року.

В зв"язку з неявкою учасників процесу у судове засідання 04 березня 2020 р., підготовче засідання відкладено на 01.04.2020, про що повідомлено сторін судовими повісками.

30.03.2020 на адресу суду від позивача надійшли пояснення, в яких останнім повідомлено наступні обставини.

Позивач зазначає, що звільнення особи відповідно до Закону України "Про очищення влади" свідчить про те, що державою офіційно визнано те, що особа, яка займала певну керівну посаду (посади) не менше року у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року, приймала рішення або своїми діями чи бездіяльністю здійснювала заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини. Цей висновок безпосередньо випливає зі змісту ч. 2 ст. 1 Закону України "Про очищення влади".

Втім, сам по собі такий критерій, як зайняття особою керівної посади упродовж не менше року у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року не може бути свідченням про вчинення особою зазначених діянь.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що положення пп. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" та ч. 1 ст. З Закону України "Про очищення влади" та інші положення нормативно-правових актів, на які посилається відповідач як на підставу для звільнення позивача, не можуть бути застосовані окремо без урахування основних засад цього закону та мети його прийняття.

Разом з тим, щодо осіб, які перебуваючи на керівних посадах, сумлінно виконували свої посадові обов`язки та не вчиняли дій щодо прийняття рішень або дій чи бездіяльності спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини виключається можливість застосування Закону України "Про очищення влади".

Позивач звертає увагу суду на те, що гарантії щодо незаконного звільнення та презумпція невинуватості є конституційними нормами прямої дії, які є юридично вищими порівняно з нормами Закону України "Про очищення влади" на які посилається відповідач, а тому не підлягають застосуванню.

Крім того, позивачем повідомлено про те, що відповідно до п. 1 Положення ГУ ДФС у Черкаській області, затвердженого наказом ДФС України від 01.02.2019 №80, ГУ ДФС у Черкаській області є правонаступником усіх прав та обов`язків ГУ Міндоходів у Черкаській області. Згідно із п. 7 Положення у складі ГУ ДФС у Черкаській області діють підрозділи податкової міліції.

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року №537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати cвої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. Так, на виконання вказаної постанови, 31.07.2019 було зареєстровано ГУ ДПС у Черкаській області.

Згідно із абз. 5 п. 1 Положення ГУ ДПС у Черкаській області є правонаступником усіх прав та обов`язків ГУ ДФС у Черкаській області. В свою чергу, ГУ ДФС у Черкаській області з 02.08.2019 перебуває в стані припинення (але не припинено юридичну особу), про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис.

Відповідно до Положення Головного управління ДПС у Черкаській області, затвердженого наказом ДПС України від 12.07.2019 №14 в редакції наказу від 12.02.2020 №81 завдання, повноваження в частині податкової міліції - відсутні. Також, відповідно до організаційної структури Головного управління ДПС у Черкаській області на 2020 рік податкова міліція (оперативне управління та слідче управління фінансових розслідувань) - відсутні. Постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 р. № 537 вказані завдання і функції виконує Головне управління ДФС у Черкаській області, відтак останній є належним відповідачем у даній справі.

Так, позивач просить поновити його на службі в Головному управлінні ДФС у Черкаській області з 24 жовтня 2014 року.

Ухвалою суду від 01.04.2020 проголошеною без виходу до нарадчої кімнати, заяви про зменшення позовних вимог прийнято до розгляду.

Ухвалою суду від 01.04.2020 проголошеною без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.04.2020, у зв`язку з поданими заявами представників сторін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. При вирішенні справит просив застосовувати практику Верховного Суду та практику ЄСПЛ.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні з огляду на те, що відповідач діяв виключно в межах повноважень та відповідно до положень Закону України "Про очищення влади".

Дослідивши матеріали справи, оцінивши повідомленні сторонами обставини та обґрунтування, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

13.03.1997 ОСОБА_1 прийнятий на службу в податкову міліцію Державної податкової адміністрації у Вінницькій області, що підтверджується відомостями з трудової книжки НОМЕР_1 .

В період з 02 лютого 2010 року по 06 липня 2010 року позивач обіймав посаду заступника начальника управління податкової міліції ДПА у Вінницькій області.

В період з 06 липня 2010 року по 31 січня 2012 року позивач обіймав посаду першого заступника голови - начальника управління податкової міліції ДПА в Черкаській області.

В період з 31 січня 2012 року по 08 травня 2013 року позивач перебував на посаді першого заступника голови - начальника управління податкової міліції ДПС у Черкаській області.

В період з 08 травня 2013 року по 10 червня 2013 року позивач перебував на посаді в.о. заступника начальника - начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Черкаській області.

В період з 10 червня 2013 року по 22 квітня 2014 року позивач перебував на посаді заступника начальника - начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Черкаській області.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 22 квітня 2014 року №1010-о полковника податкової міліції ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника - начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Черкаській області, зарахувавши його у розпорядження Головного управління Міндоходів у Черкаській області.

Наказом Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 24 жовтня 2014 року №99-оп/м "Про звільнення полковника податкової міліції ОСОБА_1 " відповідно до пп. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" від 16 вересня 2014 року № 1682-VІІ та п. 62 "а" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 звільнено у запас Збройних Сил України полковника податкової міліції ОСОБА_1 - перебуваючого в розпорядженні Головного управління Міндоходів у Черкаській області 24 жовтня 2014 року.

Вважаючи протиправним вказаний наказ, позивач звернувся до суду з цим позовом.

На думку відповідача, зазначений наказ є правомірним, оскільки прийнятий на підставі та відповідає вимогам Закону України "Про очищення влади", а саме позивач сукупно не менше одного року у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року перебував на посадах, передбачених ч. 1 ст. 3 Закону України "Про очищення влади", тому на позивача поширюється заборона, передбачена ч. 3 ст. 1 цього Закону.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Україна є демократичною, правовою державою, у якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України; відповідно до Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 1, ст. 3, ч. 2 ст. 6, ч. ч. 1 та 2 ст. 8 Конституції України). Згідно із ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Україна як соціальна, правова держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, а також право на належні умови праці, своєчасне отримання винагороди; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (стаття 1, частини перша, друга, четверта, шоста, сьома статті 43 Основного Закону України).

Як зазначив Конституційний Суд України, право на працю є природною потребою людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом (абзац 3 пп. 6.1.1 п. 6.1 мотивувальної частини рішення від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008).

Наведені конституційні гарантії щодо реалізації права на працю, відповідно, поширюються і на публічну службу.

Законом України "Про очищення влади" визначено правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України "Про очищення влади" протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Пунктами 2 та 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" встановлено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб:

1) звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів;

2) інформує Міністерство юстиції України про їх звільнення з посад та надає відповідні відомості про застосування до таких осіб заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону, для їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", у порядку та строки, визначені цим Законом.

Закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Стаття 3 "Критерії здійснення очищення влади (люстрації)" Закону України "Про очищення влади" містить вичерпний перелік підстав для звільнення працівника із займаної посади в обов`язковому порядку, тобто у випадку відповідності працівника цим критеріям у суб`єкта владних повноважень виникає імперативний обов`язок звільнити працівника.

Так, відповідно до ст. 3 Закону України "Про очищення влади" такими критеріями є, зокрема перебування сукупно не менше одного року у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року на посадах, передбачених ч. 1 ст. 3 цього Закону України "Про очищення влади".

Факт перебування позивача сукупно не менше одного року у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року на посадах, передбачених ч. 1 ст. 3 цього Закону України "Про очищення влади", підтверджується матеріалами справи та сторонами не заперечується.

Суд погоджується з доводами відповідача, що встановлювати відповідність Конституції України норм окремих законів України належить виключно до компетенції Конституційного Суду України, а інші органи правосуддя таких повноважень не мають.

Проте, на думку суду, ця обставина не є перешкодою для встановлення правомірності або не правомірності оскарженого позивачем наказу про звільнення.

Так, відповідно до частин 1, 2, 3, 5, 6 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України.

У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Отже, у випадку, якщо нормативно-правовий акт частково або в цілому не відповідає змісту іншого нормативно-правового акта, суд має право засовувати до спірних правовідносин нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, а за відсутності належного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин - аналогію закону або аналогію права.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України однією із засад (принципів) судочинства визначено верховенство права.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ч. 2 ст. 6 КАС України).

Відповідно до преамбули Закону України "Про очищення влади" цей Закон визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

Статтею 1 Закону України "Про очищення влади", яка має назву "Основні засади очищення влади", передбачено, що очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування (ч.1).

Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах:

- верховенства права та законності;

- відкритості, прозорості та публічності;

- презумпції невинуватості;

- індивідуальної відповідальності;

- гарантування права на захист (ч. 2).

Отже, звільнення особи відповідно до Закону України "Про очищення влади" свідчить про офіційне визнання державою офіційно того, що особа, яка займала певну керівну посаду (посади) не менше року у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року, приймала рішення або своїми діями чи бездіяльністю здійснювала заходи (та/або сприяли їх здійсненню) спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

Цей висновок безпосередньо випливає зі змісту ч. 2 ст. 1 Закону України "Про очищення влади".

Таким чином, з огляду на зміст вказаних норм та мету прийняття Закону можна дійти висновку, що положення пп. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень та ч. 1 ст. 3 Закону України "Про очищення влади", а також інші положення нормативно-правових актів, на які посилається відповідач, як на підставу для звільнення позивача з посади, не можуть бути застосовані окремо без урахування основних засад цього закону та мети його прийняття.

Тобто, сам по собі такий критерій, як зайняття особою керівної посади упродовж не менше року у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року, очевидно не може бути свідченням про вчинення особою зазначених діянь.

Водночас не вчинення посадовою особою вказаних дій чи бездіяльності або не прийняття зазначених рішень виключає можливість застосування положень Закону України "Про очищення влади", оскільки цей Закон очевидно не стосується осіб, які, перебуваючи на керівних посадах та сумлінно виконували свої посадові обов`язки.

Слід додати, що відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Згідно з п. 12 резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи № 1096 (1996) люстрація або інші адміністративні заходи, які запроваджує держава, будуть сумісними з принципами демократичної та правової держави лише якщо дотримано критеріїв стосовно того, щоб принцип вини був індивідуальним, а не колективним, і мав бути встановлений у кожному конкретному випадку. Відповідно до п. 8 вказаних принципів, дискваліфікація може стосуватися лише тих осіб, які наказували вчиняти, або вчиняли серйозні порушення прав людини, або серйозно допомагали в їх вчиненні. Відтак, вказаний конституційний принцип презумпції невинуватості підлягає застосуванню також і при здійсненні очищення влади (люстрації).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" практика Європейського суду з прав людини є обов`язковою для застосування судами України як джерело права.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Виходячи з усталеної практики Європейського суду з прав людини особі, яка піддається люстрації, мають бути забезпечені всілякі гарантії, притаманні кримінальному переслідуванню. Такими гарантіями передусім має бути презумпція невинуватості (п. 61 рішення у справі "Любох проти Польщі", рішення у справі "Матиєк проти Польщі").

У проміжному висновку від 16 грудня 2014 року № 788/2014 СDL-АD (2014)044 щодо Закону України "Про очищення влади" (Закону "Про люстрацію") Венеціанська комісія констатувала, крім іншого, що: "Відповідно до Керівних принципів люстрація має стосуватися осіб, які відіграли важливу роль у вчиненні серйозних порушень прав людини або які обіймали керівну посаду в організації, відповідальній за серйозні порушення прав людини; ніхто не може бути предметом люстрації виключно через особисті думки і переконання; свідомі співробітники можуть бути люстровані тільки якщо їх дії насправді завдали шкоди іншим і вони знали або повинні були знати про це" (п. 62).

Аналогічний висновок Венеціанська комісія зробила і щодо люстрації в Албанії: "Особи, які наказували, вчиняли чи суттєво сприяли вчиненню серйозних порушень прав людини, можуть бути дискваліфіковані для зайняття певних посад; якщо організація вчиняла серйозні порушення прав людини, член, працівник чи агент вважатимуться такими, що брали участь у цих порушеннях, якщо вони були високопоставленими працівниками такої організації, крім випадків, коли вони покажуть, що не брали участі у плануванні, керівництві чи виконанні таких заходів, методів чи дій" (пп. "h" п. 20 розділу 3 висновку Венеціанської комісії щодо Закону про чистоту високопосадовців державних органів та виборних осіб Албанії від 13 жовтня 2009 року № 524/2009).

Таким чином, люстрація застосовується до осіб, які, перебуваючи на конкретній публічній посаді, відігравали важливу роль у вчиненні серйозних порушень прав людини, обіймали керівну посаду в організації, відповідальній за серйозні порушення прав людини, вчинили певні правопорушення у наведеному контексті.

Підстави, порядок, мета та сутність люстрації в національному та міжнародному правопорядках свідчить, що в контексті обставин даної конкретної справи люстрація є видом юридичної відповідальності, а отже, при її проведенні має бути дотриманий індивідуальний характер такої відповідальності, тобто вина працівника має бути доведена в кожному конкретному випадку.

Суд також враховує рішення Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 17 жовтня 2019 року у справі "Полях та інші проти України" (заяви № 58812/15, № 53217/16, №59099/16, № 23231/18 та № 47749/18), яке стосується звільнення державних службовців відповідно до Закону України "Про очищення влади", в якому Суд зазначив, що заявники працювали над тим, що в принципі було державою, заснованою на демократичних конституційних засадах. Натомість заходи, вжиті на підставі Закону про люстрацію ґрунтувалися на тому, що здавалося своєрідною колективною відповідальністю за працю за часів Президента Януковича, не враховуючи жодної індивідуальної ролі чи зв`язку з будь-якими антидемократичними подіями. Існувала ймовірність того, що закон було прийнято проти тих, хто працював на державній службі за попередніх урядів, що передбачало політизацію державної служби, що само по собі суперечило проголошеній цілі законодавства. Це був усталений принцип судової практики Суду, що люстрація не може служити покаранню, відплаті чи помстою, і це стосується також українського Закону про люстрацію.

Суд вказав, що заходи за Законом про люстрацію були ширшими, ніж аналогічні заходи в інших країнах, які стосувалися лише людей, які активно працювали на колишню комуністичну владу. Навпаки, така широка сфера діяльності призвела до звільнення заявників, хоча вони займали посади на державній службі задовго до того, як пан Янукович став Президентом і просто не зміг подати у відставку протягом року після його вступу на посаду.

Крім того, Суд зазначив, що Уряд України висунув різні аргументи на підтримку закону, такі як практика розміщення корумпованих чиновників на державній службі за пана Януковича, рішення Конституційного Суду України 2010 року, яке збільшило його повноваження та передбачуване політично мотивоване переслідування протестуючих Євромайдану. Однак ці питання не мали жодної актуальності у рішенні про застосування Закону про люстрацію до заявників. Не було виявлено зв`язку між ними та тими негативними подіями.

Ключовим у позиції Суду у рішенні по справі "Полях та інші проти України" є § 156, де Суд зазначив, що у цій справі поведінка заявників, щодо якої до них застосовано заходи відповідно до Закону України "Про очищення влади", не була класифікована як "кримінальна" в національному законодавстві і не була схожа на якусь злочинну поведінку: вона полягала в тому, щоб залишатися на своїх постах, поки при владі перебував Президент Янукович.

Відтак, не було доведено, що втручання у відношенні будь-якого із заявників було необхідним у демократичному суспільстві і Суд у § 324 даного рішення визнав порушення ст. 8 Конвенції щодо всіх заявників.

Таким чином, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що безумовне застосування люстраційної процедури на підставі Закону України "Про очищення влади" до осіб, які в період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року перебували на окремих посадах державної служби без встановлення причетності вказаних осіб до негативних і антидемократичних подій в Україні, що мали місце за часів Президента Януковича, суперечить проголошеній цілі законодавства і свідчить про наявність своєрідної колективної відповідальності без врахування жодної індивідуальної ролі чи зв`язку відповідних осіб з такими подіями.

В контексті викладеного, суд зазначає, що в межах даної справи відсутні відомості та докази, які б відповідали вимогам статей 73-76 КАС України, та у встановленому порядку підтверджували факт того, що позивач своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснював заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, що, в свою чергу, свідчить про безпідставність застосування до позивача процедур, передбачених Законом України "Про очищення влади", а відповідно й про неправомірність прийняття оскаржуваного наказу.

При цьому, слід зазначити, що на час початку роботи позивача не існувало законів, які б визначали правопорушенням зайняття ним певних посад, а відтак та в силу положень ст. 58 Конституції України позивач не може бути притягнутий до відповідальності лише в силу одного факту зайняття посади, що не визнавалося правопорушенням на час її зайняття позивачем.

Тобто, у даному конкретному випадку відповідачем не доведено дотримання, у зв`язку з прийняттям оскаржуваного наказу, основоположних принципів очищення влади, визначених Законом, а тому, враховуючи крім іншого те, що займана позивачем посада не є політичною посадою, не доведено і правомірності застосування до позивача процедур, передбачених Законом України "Про очищення влади". Вказане, у свою чергу, зумовлює висновок про недоведеність правомірності прийняття оскаржуваного наказу з підстав, у ньому зазначених, що є достатньою і самостійною підставою для визнання його протиправним та скасування.

Поряд з цим, надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в п. 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція Європейського суду з прав людини також застосовується і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 28 серпня 2018 року у справі № 802/2236/17-а.

Одночасно, суд враховує і висновок, зроблений Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення від 18 липня 2006 року), в якому зазначено, що необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Крім того, згідно із п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Таким чином, суд вважає наказ Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 24 жовтня 2014 року № 99-оп/м "Про звільнення полковника податкової міліції ОСОБА_1 " протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Разом з тим, скасовуючи наказ в частині звільнення позивача, суд враховує, що відповідно до пункту 19 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 04 березня 2014 року у справі №21-8а-14, ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв`язку з цим, при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з`ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема припинення виконання функцій ліквідованого органу чи покладення виконання цих функцій на інший орган.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України" реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби.

На виконання вказаної постанови було зареєстровано 12 вересня 2014 року Головне управління ДФС у Черкаській області. Крім того, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис 30 вересня 2015 року (номер запису: 6013352) про припинення Головного управління Міндоходів у Черкаській області.

Відповідно до п. 1 Положення Головного управління ДФС у Черкаській області, затвердженого наказом Державної фіскальної служби України від 01 лютого 2019 року № 80, ГУ ДФС є правонаступником усіх прав та обов`язків Головного управління Міндоходів у Черкаській області.

Згідно із пунктами 3, 7 Положення Головного управління ДФС у Черкаській області одним із його завдань є забезпечення реалізації державної політики у сфері боротьби правопорушеннями під час застосування податкового законодавства - оперативно - розшукова робота, досудове розслідування. Так, у складі ГУ ДФС діють підрозділи податкової міліції.

Таким чином, в даному випадку фактично мало місце реорганізація зазначеного органу, оскільки відповідна функція держави ліквідована не була.

В постанові від 27 травня 2014 року у справі №21-108а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників ліквідованої установи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року № 537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби (п. 2 Постанови).

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року №537 установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Головне управління ДФС у Черкаській області з 02 серпня 2019 року перебуває в стані припинення (але не припинено юридичну особу), про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис.

Враховуючи те, що Головне управління Міндоходів у Черкаській області - припинено, його правонаступником є Головне управління ДФС у Черкаській області, правонаступником якого, в свою чергу, є Головне управління ДПС у Черкаській області, яке не здійснює повноваження податкової міліції, поновлення полковника податкової міліції ОСОБА_1 на службі необхідно здійснити в Головне управління ДФС у Черкаській області з 24 жовтня 2014 року.

Крім того, відповідно до п. 40 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (відповідно до якого особи начальницького складу податкової міліції проходять службу) призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції. При цьому враховується таке:

в) при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу можуть зараховуватися в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб.

У виняткових випадках, пов`язаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу Міністра внутрішніх справ. До цього строку не зараховуються періоди перебування в установлених цим Положенням відпустках /крім відпусток по вагітності, родах і догляду за дитиною/, на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах;

г) переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу має здійснюватися, як правило, без зарахування їх у розпорядження відповідного органу внутрішніх справ; призначення на посади осіб, які перебувають у розпорядженні відповідного органу, провадиться в найкоротший строк, але не пізніше двох місяців із дня звільнення їх з посади.

Відповідно до матеріалів справи, наказом Міністерства доходів і зборів України від 22 квітня 2014 року №1010-о полковника податкової міліції ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника - начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Черкаській області, зарахувавши його у розпорядження Головного управління Міндоходів у Черкаській області.

Зазначений наказ позивачем до суду не оскаржувався, як і не оскаржувалась бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо не призначення позивача на посаду з 22 квітня 2014 року по 24 жовтня 2014 року.

Таким чином, суд вважає, що питання призначення на посаду позивача має вирішуватись відповідним начальником згідно з номенклатурою посад з урахуванням вказаних приписів Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ після його поновлення на службі в Головному управлінні ДФС у Черкаській області.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Беручи до уваги викладену процесуальну норму суд вважає, що рішення у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді підлягає негайному виконанню.

Вирішуючи питання щодо судових витрат у справі, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору. Враховуючи, що позивачем при подачі позову до суду судовий збір не сплачувався, керуючись положеннями статті 139 КАС України, судові витрати не підлягають стягненню на його користь.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 24 жовтня 2014 року за №99-о/пм "Про звільнення полковника податкової міліції ОСОБА_1 ".

Поновити полковника податкової міліції ОСОБА_1 на службі в Головному управлінні ДФС у Черкаській області з 24 жовтня 2014 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в Головному управлінні ДФС у Черкаській області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ід. код НОМЕР_2 ); Головне управління ДФС у Черкаській області (вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002, )

Копію рішення у повному обсязі сторони можуть одержати: 10.04.20

Головуючий суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна

Судді: Крапівницька Наталя Леонідівна

Мультян Марина Бондівна