Справа № 160/9437/19
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

09 квітня 2020 року м. Дніпросправа № 160/9437/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

перевіривши на відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року у справі №160/9437/19 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

ОСОБА_1 як законний представник ОСОБА_2, зазначаючи, що діє в її інтересах не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції звернувся до суду з апеляційною скаргою, згідно з якою просить "скасувати ухвали №86313592 від 09.12.2019 і №86312155 від 13.12.2019 року та рішення №87035922 від 15.01.2020 року Дніпропетровського окружного адміністративного суду керуючися п.5 ч.1 ст. 315, п.3, п.4 і п.7 ч.3 ст. 317, ч.3 ст. 312, ст. 320 КАС України, як такі, що є наслідком процесуальних дій відповідача/зуперечення без надання доказів/всупереч вимог п.2 статті 73 та п.1 п.2 ст. 73 КАС України. Керуючися ч.3 ст. 308, п.3 ч.3 ст. 317 КАС України кваліфікувати неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин як визнання позову згідно ч.4 ст. 159 КАС України".

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2020 року апеляційну скаргу було залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам КАС України, та запропоновано скаржнику у строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали надати до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу із зазначенням у ній: вимог до суду апеляційної скарги з урахуванням положень статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України та обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення повністю або частково; надати документ, який підтверджує факт сплати судового збору у визначеному законодавством України розмірі - 1152,60 грн.; надати копії апеляційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2020 року законним представником ОСОБА_2 - ОСОБА_1 отримано в приміщенні суду в день її постановляння 02.03.2020 року, про що свідчить власноручна розписка останнього на супровідному листі від 02.03.2020 року.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали суду апеляційної інстанції 16 березня 2020 року законним представником ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подано до суду апеляційну скаргу в якій скаржник просить: «у межах повноважень згідно Норм Права п.2) ч.1 статті 315, ч.1 статті 317 КАСУ частково скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду №87035922 від 15.01.2020 року у керуючись статтею 67 Конституції україни, ч.1 ст. 377 ЦК України та ч.1 ст. 120 ЗК України, статтею 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини ч.4 статті 245 КАС України, абзацу першого ч.1 Указу Президента України від 14.06.1999 №641/99 та принципом правової визначеності - ухвалити нове рішення у відповідній частині щодо об`єкту №101 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У межах повноважень згідно Норм Права ч.3 статті 80 КАС України керуючись статтею 34 Конституції України п.4 ч.5 статті 44 КАСУ, Законом України «Про доступ до публічної інформації» зобов`язати відповідача-1 та відповідача-2 надати до матеріалів судової справи №160/9437/19 доказ - Акт комісійного обстеження №87 від 19.07.2018 року. У межах повноважень згідно Норм Права статті 392 Цивільного Кодексу України керуючись статтею 41 Конституції України п.4 статті 351 Цивільного Кодексу України, зобов`язати відповідача1 надати дві земельні ділянки виду цільового призначення земель (КВЦПЗ) 02.05.».

Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що надана скаржником до суду апеляційної інстанції 16 березня 2020 року апеляційна скарга не свідчить про усунення ним недоліків апеляційної скарги зазначених в ухвалі Третього апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2020 року, враховуючи наступне.

Так, мотивувальною частиною ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2020 року скаржнику було роз`яснено, що відповідно до пункту 5 частини 2 статті 296 КАС України в апеляційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, до суду апеляційної інстанції, при цьому, положеннями статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено вичерпний перелік повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення, і такий перелік повноважень було процитовано судом апеляційної інстанції в ухвалі суду від 02.03.2020 року.

Суд апеляційної інстанції звернув увагу скаржника, що враховуючи положення вимог статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги апеляційної скарги «…скасувати рішення №87035922 від 15.01.2020 року Дніпропетровського окружного адміністративного суду керуючися п.5 ч.1 ст. 315, п.3, п.4 і п.7 ч.3 ст. 317, ч.3 ст. 312, ст. 320 КАС України, як такі, що є наслідком процесуальних дій відповідача/зуперечення без надання доказів/всупереч вимог п.2 статті 73 та п.1 п.2 ст. 73 КАС України. Керуючися ч.3 ст. 308, п.3 ч.3 ст. 317 КАС України кваліфікувати неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин як визнання позову згідно ч.4 ст. 159 КАС України…» виходять за межі повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду у зв`язку з чим суд запропонував скаржнику надати апеляційну скаргу із зазначенням у ній вимог до суду апеляційної скарги з урахуванням положень статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України.

Однак, скаржник після отримання ухвали суду від 02.03.2020 року подав апеляційну скаргу із зазначенням у ній вимог: «у межах повноважень згідно Норм Права п.2) ч.1 статті 315, ч.1 статті 317 КАСУ частково скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду №87035922 від 15.01.2020 року у керуючись статтею 67 Конституції України, ч.1 ст. 377 ЦК України та ч.1 ст. 120 ЗК України, статтею 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини ч.4 статті 245 КАС України, абзацу першого ч.1 Указу Президента України від 14.06.1999 №641/99 та принципом правової визначеності - ухвалити нове рішення у відповідній частині щодо об`єкту №101 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У межах повноважень згідно Норм Права ч.3 статті 80 КАС України керуючись статтею 34 Конституції України п.4 ч.5 статті 44 КАСУ, Законом України «Про доступ до публічної інформації» зобов`язати відповідача-1 та відповідача-2 надати до матеріалів судової справи №160/9437/19 доказ - Акт комісійного обстеження №87 від 19.07.2018 року. У межах повноважень згідно Норм Права статті 392 Цивільного Кодексу України керуючись статтею 41 Конституції України п.4 статті 351 Цивільного Кодексу України, зобов`язати відповідача1 надати дві земельні ділянки виду цільового призначення земель (КВЦПЗ) 02.05.».

Зазначені обставини свідчать про свідоме не усунення скаржником недоліку апеляційної скарги зазначеного в ухвалі суду.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08.11.2005 року ухваленому по справі "Смірнова проти України" зробив висновок, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначені обставини свідчать про свідоме нехтування скаржником вимогами ухвали суду від 02.03.2020 року, при цьому не усунення зазначеного недоліку апеляційної скарги унеможливлює в подальшому вирішити вимоги апеляційної скарги в редакції від 16.03.2020 року, які ставить скаржник перед судом апеляційної інстанції, оскільки у відповідності до положень частини 5 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вимоги, зазначені в апеляційній скарзі від 16.03.2020 року наданої на виконання вимог ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2020 року фактично свідчать про зазначення скаржником позовних вимог, що не були заявлені в суді першої інстанції, в той час як повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

У справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «…Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду…».

Не застосування судом встановлених законом наслідків не усунення скаржником такого недоліку апеляційної скарги як зазначення у ній вимог до суду апеляційної скарги з урахуванням положень статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи те, що скражнику ухвалою суду роз`яснено необхідність усунення такого недоліку та шляхи його усунення свідчить про нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, що є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між тим, суд апеляційної інстанції враховує і те, що прийняття апеляційної скарги від 16.03.2020 року з тими вимогами, які ставить у ній скаржник буде свідчити про надання скаржнику обгрунтованої надії того, що суд апеляційної інстанції наділений повноваженнями розглядати ті вимоги, які не заявлялися до суду першої інстанції, що враховуючи той факт, що за подання до апеляційного суду сплачується судовий збір буде наслідком відмови у задоволенні таких вимог апеляційної скарги лише з тої підстави, що суд не має повноважень їх розглядати, а скаржник, який сплачує судовий збір за розгляд судом апеляційної скарги з тими вимогами, що ним заявлено та маючи обґрунтовану надію на їх розгляд по суті буде впевнений у неефективності судочинства.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що скаржником не усунуто недолік апеляційної скарги в частині надання до суду апеляційної інстанції документу, який підтверджує факт сплати судового збору у визначеному законодавством України розмірі - 1152,60 грн., враховуючи те, що мотивувальною частиною ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2020 року скаржнику було роз`яснено, що предметом спору у цій справі є не надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування до спірних відносин положень пункту 14 частини 2 статті 3 Закону України "Про судовий збір", оскільки цей спір не стосується захисту прав ОСОБА_2

Згідно з частиною 2 статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються правила статті 169 цього Кодексу, тобто суддя, встановивши невідповідність матеріалів поданої скарги вимогам, встановленим цим Кодексом, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, та у разі не усунення зазначених судом недоліків повертає її.

З урахуванням вищезазначеного та враховуючи те, що недоліки апеляційної скарги зазначені в ухвалі суду від 02 березня 2020 року в частині надання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги із зазначенням у ній вимог до суду апеляційної скарги з урахуванням положень статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України та надати документ, який підтверджує факт сплати судового збору у визначеному законодавством України розмірі - 1152,60 грн. у встановлений судом строк скаржником усунуто не було, суд апеляційної інстанції зробив висновок про наявність підстав для повернення апеляційної скарги у відповідності до положень ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 169, 298 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року у справі №160/9437/19 - повернути.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено та підписано суддями 09 квітня 2020 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко