Справа № 448/984/19
Суддя: Білоус Ю. Б.
Дата ухвалення: 2020-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер:448/984/19
Провадження № 2-а/448/27/20
РІШЕННЯ

Іменем України

03.04.2020 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоуса Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 - не з`явилася,

представник позивачки адвокат Гавенко Б.І. - не з`явився,

представник відповідача Галицької митниці Держмитслужби - не з`явився,

третя особа в.о.заступника начальника Львівської митниці ДФС Скоромний Я.І.- не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби (правонаступника Львівської митниці ДФС), третя особа - в.о.заступника начальника Львівської митниці ДФС Скоромний Ярослав Іванович, про скасування постанови у справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачки Пелещак М.П. - адвокат Гавенко Б.І.05.07.2019 року звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову в.о.заступника начальника Львівської митниці ДФС Скоромного Я.І. від 17.07.2017року в справі про порушення митних правил №3034/20900/17 про притягнення позивачки ОСОБА_1 до відповідальності за ч.3 ст.470 МК України та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 гривень.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що посадовою особою митниці при розгляді даної справи було порушено вимоги ст.489 МК України згідно якої посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Однак цього зроблено не було.

Також зазначає, що контроль за вивезенням автомобілів, ввезених у митних режимах "транзит" та «тимчасове ввезення" здійснюється у встановленому законом порядку, в тому числі за допомогою програмно-інформаційних комплексів. Це дає можливість своєчасного виявлення перевищення строків доставки товарів, встановлених ст.95 МК України. Несвоєчасне документування перевищення таких строків та вчиненого у зв`язку з цим, порушення, визначеного ст.470 МК України, не є підставою для висновку про триваючий характер цього правопорушення. Шляхом проведення перевірки баз даних ЄАІС Держмитслужби України, митний орган міг і був зобов`язаний встановити дане порушення своєчасно. А тому незрозуміло з яких причин митний орган тривалий час грубо ігнорував вимоги законодавства, не виконував свої службові обов`язки, що призвело до умисного пропущення термінів притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а в подальшому, неправомірного винесення незаконної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, зазначає, що статтею 467 МК України визначено, що якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Вважає, що оскільки правопорушення, передбачене ч.3 ст. 470 МК України, не зазначене в цьому переліку, а отже не може вважатися триваючим, так як пов`язане з перевищенням встановленого статтею 95 МК України строки доставки товарів, транспортних засобів більше ніж на 10 діб і вважається вчиненим та закінченим по суті на одинадцятий день після настання строку доставки, передбаченого ст. 95 МК України. Таким чином, вказане правопорушення не може вважатися триваючим, оскільки вважається закінченим із настанням конкретної календарної дати, в даному випадку правопорушення було вчинене і закінчене по своєму складу ОСОБА_1 22.12.2015року, отже і строк накладення адміністративного стягнення за дане порушення митних правил могло бути накладено не пізніше 6 місяців з дня його вчинення, тобто не пізніше 21.06.2016 р.

Ухвалою судді від 08.07.2019року відкрито провадження у даній адміністративній справі.

Ухвалою суду від 10.02.2020року замінено відповідача у справі - Львівську митницю ДФС її правонаступником - Галицькою митницею Держмитслужби.

В ході розгляду даної справи, представник Львівської митниці ДФС подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, зазначає, що згідно інформації, яка міститься в єдиній автоматизованій інформаційній системі (ЄАІС) Департаменту митної справи ДФС України вищевказаний транспортний засіб ввезла на митну територію України саме гр. ОСОБА_1 . Враховуючи, що транспортний засіб було ввезено на митну територію України позивачкою, обов`язок вивезення такого покладено на неї та відповідно в неї наявні документи на право користування цим транспортним засобом. Оскільки на момент ввезення позивачкою вище зазначеного транспортного засобу митні органи не перевіряли документи у пасажирів транспортних засобів, а лише у водія, за умови не подання позивачкою документів у якості водія транспортного засобу, у посадової особи митниці була б відсутня фізична можливість внести таку інформацію, яка є достовірною. Виходячи з вищевикладеного, позивачка не надала ні до митниці, ні до суду жодних документів на підтвердження того, що нею не ввозився вищевказаний транспортний засіб на митну територію України. Крім того, зазначає, що порушення строку розгляду справи про порушення митних правил відповідно до ст. 525 МК України, не є підставою для скасування постанови митниці. Щодо твердження представника позивача про пропуск строку притягнення позивачки до відповідальності, то вважає таке безпідставним оскільки порушення, передбачене ч.3 ст.470 МК України, вчинене позивачем є триваючим, а днем виявлення такого правопорушення є фіксація в протоколі про порушення митних правил, а тому в силу ст.467 МК України строк накладення адміністративного стягнення обчислюється саме з дня виявлення. Вважає, що Львівською митницею ДФС правомірно притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, а тому просить відмовити у позові в повному обсязі.

В судовому засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Гавенко Б.І. не з`явилися, проте представник позивачки подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача - Галицької митниці Держмитслужби, а також третя особа - в.о.заступника начальника Львівської митниці ДФС Скоромний Я.І., були своєчасно та належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилися, не повідомили про причини своєї неявки та не надіслали клопотання про відкладення розгляду справи.

Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового засідання, згідно ч.4 ст.229 КАС України, не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Кожна особа, як вказується у ч.1 ст.24 МК України, має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст.529 МК України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

У ч.6 ст.530 МК України зазначається, що перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 531 Митного кодексу України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є:

1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил;

2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду;

3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи;

4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду;

5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення;

6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Завданням адміністративного судочинства, як вказується у ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначену норму суд під час розгляду справи щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинен перевірити їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 17.07.2017 року в.о.заступника начальника Львівської митниці ДФС Скоромним Я.І. (третьою особою у справі) винесено оскаржувану постанову у справі про порушення митних правил №3034/20900/17, якою позивачку ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на суму 8500 гривень.

Згідно даної постанови встановлено, що 01.07.2017 о 09 годині 08 хвилин в зону митного контролю по смузі руху «Зелений коридор» пункту пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС заїхав транспортний засіб «MAZDA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 . в якому в якості пасажира переміщувалася гр. України ОСОБА_1 , яка слідувала з Республіки Польща в Україну. В ході митного контролю вказаного транспортного засобу та внесення даних про нього та осіб, які ним переміщувалися, в АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України виявилось, що гр. України ОСОБА_1 22.12.2015 року о 06 год. 21 хв. через пункт пропуску «Краківець - Корчова» митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС ввезла на митну територію України автомобіль марки «VW GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_3 , кузов автомобіля № НОМЕР_4 , без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений нормами ст.95 МК України для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб. Одночасно було встановлено відсутність в АСМО «Інспектор» та САІС ДМС України інформації про вивезення з митної території України вказаного автомобіля, станом на 01.07.2017 року.

Даною постановою констатовано, що гр. ОСОБА_1 перевищила встановлений статтею 95 МК України строк доставки товарів, транспортних засобів, що перебувають під митним контролем до митного органу призначення більше ніж на 10 діб і її дії кваліфіковано за ч.3 ст.470 МК України.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовуються Митним кодексом України.

Згідно із ч. 1 ст.90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом (частина 1 статті 381 МК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст.102 МК України, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем митного органу призначення. Митний режим транзиту також завершується поміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення в інший митний режим при дотриманні вимог, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу - 5 діб).

Згідно ч.3 ст.470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина 1 ст.458 Митного кодексу України визначає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил згідно з пунктом 1 частини 1 статті 491 МК України є підставою для порушення справи про порушення митних правил.

Про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (частина 1 статті 494 МК України).

Згідно ч.1 ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;

2) поясненнями свідків;

3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;

4) висновком експерта;

5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Як вбачається із матеріалів справи, спірна постанова про порушення митних правил була винесена лише на підставі відомостей взятих з баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України, а саме щодо ввезення 22.12.2015року ОСОБА_1 автомобіля марки «VW GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_3 , кузов автомобіля № НОМЕР_4 , на митну територію України в режимі «транзит» та відсутності інформації про вивезення нею за межі митної території України вищевказаного автомобіля станом на 01.07.2017року.

Інші докази, передбачені ст.495 МК України, на основі яких встановлено вину позивачки у вчиненні інкримінованого їй порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України, відсутні.

Правилами митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби від 17.11.2005 № 1118 (далі Правила № 1118) встановлено порядок митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України.

Згідно з пунктом 3 розділу 1 Правил № 1118 транспортний засіб для здійснення митного контролю та митного оформлення може бути пред`явлений митному органу як власником, так і вповноваженою особою.

Відповідно до п. 7 розділу І Правил № 1118, власник ТЗ (транспортного засобу) або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії, зокрема, таких документів: що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.

У абзаці 4 п. 9 цих Правил зазначено, що не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Підпунктом 3.1. п. 3 розділу IV Правил № 1118 передбачено, що у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого ТЗ здійснюється в усній формі

Відтак системний аналіз зазначених вище норм дає підстави вважати, що усне декларування ТЗ здійснюється лише у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом належного йому ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі. В усіх інших випадках митне декларування ТЗ здійснюється у письмовій формі з поданням митному органу оригіналів згаданих вище документів для огляду та їх копій, які після митного оформлення залишаються в справах митного органу.

Проте, зазначені норми Правил № 1118 залишились поза увагою відповідача, та відповідач жодних документів щодо наявності у позивачки права власності або користування (у тому числі з правом розпорядження) на спірний транспортний засіб та уповноваження інших осіб на пред`явлення нею автомобіля для здійснення митного контролю і митного оформлення не надав.

Крім цього, п. 7 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 451 визначено, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску здійснюється, зокрема, шляхом перевірки документів та відомостей, які відповідно до законодавства надаються митним органам під час переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України.

Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених норм законодавства слід зробити висновок, що при ввезенні громадянами на митну територію України транспортних засобів в режимі транзит, такий громадянин зобов`язаний надати, а працівник митному органу зобов`язаний вимагати надання оригіналів та ксерокопії документів, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних документів на транспортний засіб.

Статтею 72 КАС визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 2 ст. 74 КАС обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС).

Отже, належними та достатніми доказами в підтвердження факту ввезення позивачем згаданого вище транспортного засобу в режимі транзит на митну територію України за умови, що позивач заперечує цей факт, є документи, які повинні були подаватися при переміщенні ТЗ через митний кордон України та копії яких повинні були залишатися в справах митного органу.

Однак, як слідує з матеріалів справи відповідачем таких документів на підтвердження факту ввезення позивачкою спірного автомобіля суду не представлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи, відповідачем жодних документів щодо наявності у позивачки права власності або користування (у тому числі з правом розпорядження) на спірний транспортний засіб та уповноваження нею будь-яких осіб на пред`явлення автомобіля для здійснення митного контролю і митного оформлення суду не надано.

В свою чергу, позивачка заперечує факт ввезення нею вказаного вище транспортного засобу на митну територію України.

Відповідно до вимог ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ч.2 ст.495 МК України посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Враховуючи наведені положення закону, суд вважає, що в.о.заступника начальника Львівської митниці ДФС Скоромний Я.І. при розгляді справи про порушення митних правил №3034/20900/17 зобов`язаний був, на підставі доказів передбачених ст.495 МК України, належними чином з`ясувати усі обставини справи, зокрема, з`ясувати факт ввезення саме позивачкою вищевказаного транспортного засобу на територію України та відповідно до встановлених фактів дати правильну юридичну оцінку діям позивачки. Однак, вказаних обставин у порушення вимог ст.489 МК України посадовою особою Львівської митниці не враховано, тобто оскаржувана постанова винесена без урахування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд наголошує, що у розглядуваній справі жодних доказів того, що позивачка є власником чи має право користування спірним транспортним засобом у процесі розгляду справи про порушення митних правил чи справи в суді не встановлено.

Дані обставини в сукупності дають підстави вважати, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не виконано обов`язку, передбаченого ч.2 ст.77 КАС України, зокрема, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності у справах про їх протиправність.

Таким чином, вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.470 МК України відповідачем не доведено.

За таких обставин, оскільки матеріали справи не містять достатніх належних і допустимих доказів того, що саме позивачка здійснила ввезення на митну територію України вказаного вище транспортного засобу, суд приходить до висновку про протиправність накладення на неї адміністративного стягнення за порушення митних правил.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 по справі №166/722/17, в якій суд касаційної інстанції вказав, що судами попередніх інстанції у процесі розгляду справи не було встановлено жодних документів, які б підтверджували наявність у позивача права власності чи права користування спірним транспортним засобом, а відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що протиправність дій позивачки та наявність в її діях складу порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, відповідачем не доведені, оскаржувана постанова винесена без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а відтак прийняте рішення про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності є передчасним та необґрунтованим, а тому позовні вимоги слід задовольнити, оскаржувану постанову необхідно визнати протиправною та скасувати.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72-77, 241, 243, 244, 245, 246, 250, 271, 286 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби (правонаступника Львівської митниці ДФС), третя особа - в.о.заступника начальника Львівської митниці ДФС Скоромний Ярослав Іванович, про скасування постанови у справі про порушення митних правил, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову в.о.заступника начальника Львівської митниці ДФС Скоромного Ярослава Ігоровича від 17.07.2017року в справі про порушення митних правил №3034/20900/17 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.3 ст.470 МК України та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Мостиський районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Відомості щодо учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_5 ;

Відповідач: Галицька митниця Держмитслужби; місцезнаходження: м.Львів, вул.Костюшка, 1; .