Справа № 640/7934/20
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

до подання позовної заяви

09 квітня 2020 року місто Київ №640/7934/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянувши заяву сторони, яка може отримати статус позивача у справі - Акціонерного товариства «РВС Банк», про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «РВС Банк» (як особа, що може отримати статус позивача у справі) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - рішення Національного банку України від 30 березня 2020 року №173/БТ про накладення штрафу на Акціонерне товариство «РВС Банк» до вирішення спору по суті.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Як зазначено в заяві про забезпечення позову, Департамент фінансового моніторингу Національного банку України за результатами позапланової виїзної перевірки з питань дотримання окремих вимог законодавства, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та достатності заходів для запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму складено довідку від 31.10.2019 №В/25-0010/84191/БТ.

Також, за результатами безвиїзного нагляду з питань фінансового моніторингу щодо дотримання вимог законодавства, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, Департаментом фінансового моніторингу Національного банку України складено акт про результати безвиїзного нагляду з питань фінансового моніторингу від 15.11.2019.

На підставі вищевказаних акту про результати безвиїзного нагляду з питань фінансового моніторингу від 15.11.2019 та довідки від 31.10.2019 №В/25-0010/84191/БТ, Комітетом з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем Національного Банку України прийнято рішення від 30.03.2020 №173/БТ про застосування заходу впливу у вигляді штрафу. Вказаним рішенням Акціонерному товариству «РВС Банк» запропоновано сплатити в добровільному порядку протягом строку, визначеного пунктом 3 резолютивної частини рішення, нараховану суму штрафу в розмірі 3 000 390,52 гривень на користь Національного банку України.

Акціонерне товариство «РВС Банк» не погоджується з вищевказаним рішенням Національного Банку України від 30.03.2020 №173/БТ, вважає його протиправним та таким, що прийняте на підставі неналежного дослідження усіх обставин та без належних на те підстав, має намір звернутися до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного Банку України про визнання протиправним та скасування рішення від 30.03.2020 №173/БТ про застосування заходу впливу у вигляді штрафу.

Як вбачається з тексту заяви про забезпечення позову, підставою для звернення Акціонерного товариства «РВС Банк» до суду із відповідною заявою стали наступні обставини.

Як зазначено вище, згідно з рішенням Національного Банку України від 30.03.2020 №173/БТ на Акціонерне товариство «РВС Банк» накладено штраф у розмірі 3 000 390, 52 грн. Пунктами 3, 5 резолютивної частини вказаного рішення встановлено, що штраф підлягає сплаті протягом 5 робочих днів з дня отримання Банком даного рішення на користь Національного банку України.

Як зазначено заявником, Акціонерне товариство «РВС Банк» попереджене, що в разі ненадходження на адресу Національного банку України у встановлений строк документів, що підтверджують сплату штрафу, вказане рішення буде надіслано для примусового виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно з пунктом 6 рішення Національного Банку України від 30.03.2020 №173/БТ, вказане рішення набирає законної сили з 30.03.2020 і може бути пред`явлено до державної виконавчої служби протягом трьох місяців з 30.03.2020.

Відповідно до частини першої статті 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об`єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об`єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать, зокрема, накладення штрафів.

Частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що рішення Національного банку України про застосування заходу впливу у вигляді накладення штрафу є виконавчим документом та набирає законної сили з дня його прийняття. У разі невиконання такого рішення воно передається Національним банком України до органів державної виконавчої служби для примусового виконання.

Заявником зазначено, що таким чином, рішення Національного банку України від 30.03.2020 №173/БТ про накладення на Акціонерне товариство «РВС Банк» штрафу є виконавчим документом та набрало законної сили з дня його прийняття, в той час як Банк має намір оскаржувати рішення Національного банку України в адміністративному порядку через пред`явлення позовної заяви про визнання протиправним та скасування такого рішення із урахуванням положень частини другої статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України.

В свою чергу, відповідно до положень статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби справляється виконавчий збір; виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Так, заявником вказано на те, що Акціонерне товариство «РВС Банк» має сплатити накладений на нього штраф добровільно або у порядку примусового стягнення органами державної виконавчої служби, при цьому, як боржник за виконавчим документом, заявник додатково повинен буде сплачувати виконавчий збір у розмірі 300 039,00 грн. (10 відсотків суми штрафу).

Заявником наголошено на тому, що рішення Національного банку України від 30.03.2020 №173/БТ про накладення штрафу на Акціонерне товариство «РВС Банк» є протиправним та прийняте при неправильному застосуванні Національним банком України норм Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Згідно з приписами статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заяву про забезпечення позову розглянуто без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

Відповідно, розгляд заяв про забезпечення позову здійснюється з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У випадку звернення сторони з вимогою про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою вимогою та надати відповідні докази, які б підтверджували факт існування реальної загрози його правам, свободам та інтересам.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно Рекомендації №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Поряд з цим, частиною третьою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено випадки, у яких не допускається забезпечення позову. Так, відповідно до пункту 4 частини третьої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення рішень Національного банку України, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії.

Суд відмічає, що викладені в заяві про забезпечення позову обставини та правова оцінка питань щодо протиправності рішення Національного банку України від 30.03.2020 №173/БТ, підлягають з`ясуванню під час розгляду справи по суті в разі подання відповідного адміністративного позову.

Крім того, як було зазначено вище, відповідно до пункту 4 частини третьої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення рішень Національного банку України, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії.

Враховуючи зазначене, виходячи зі змісту поданої заяви та доводів, наведених заявником на її обґрунтування, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись статтями 150-154, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Акціонерного товариства «РВС Банк» про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.