Справа № 120/468/20-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 квітня 2020 р. Справа № 120/468/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Держави України в особі Управління Державної казначейської служби України у Калинівському районі Вінницької області (код ЄДРПОУ - 37503268, вул. В.Нестерчука, 45, м. Калинівка, 22400), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державної казначейської служби України (код ЄДРПОУ - 37567646, вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601). про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Держави України в особі Управління Державної казначейської служби України у Калинівському районі Вінницької області (код ЄДРПОУ - 37503268, вул. В.Нестерчука, 45, м. Калинівка, 22400) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що з червня 2009 року позивач отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру". Як зазначає позивач, в період з 01.02.2015 по 30.06.2016 на підставі абз. 1 пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України з його пенсії утримувався податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. Рішенням Конституційного Суду від 27.02.2018 № 1-р/2018 у справі № 1-6-2018 відповідні правові норми визнано неконституційними. Відтак позивач вважає, що з його пенсії неправомірно було утримано в дохід державного бюджету кошти в сумі 13134,20 грн, а тому за захистом своїх прав та інтересів звертається до суду.

Ухвалою суду від 12.02.2020 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до положень ст. 262 КАС України. Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державну казначейську службу України (код ЄДРПОУ - 37567646, вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601). Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

10.03.2020 на адресу суду надійшов відзив, відповідно якого відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Статтею 91 Закону України "Про Конституційний суд України" передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Разом з тим позивач у своїй позовній заяві зазначає про те, що положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 року № 1-р/2018 втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України даного рішення. В свою чергу Козятинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області припинило здійснювати відрахування із призначеної позивачу пенсії податки починаючи з дня набрання чинності вказаним рішенням Конституційного суду України, що вбачається із довідки останнього (з даним фактом позивач також погоджується).

Враховуючи вищевикладене, очевидним, на думку відповідача, є висновок про те, що позивач звернувся до суду про відшкодування шкоди на підставі надуманих підстав, що не мають будь-якого належного обґрунтування та без надання будь-яких допустимих доказів. А відтак, не можна вважати збитками грошові кошти, що не отримані громадянином, у зв`язку із їх утриманням у вигляді обов`язкових податків та зборів відповідно до положень чинного законодавства.

13.03.2020 надійшла відповідь на відзив від позивача в якій останній виклав свої пояснення щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення, які полягають у наступному.

Відповідач у відзиві дійшов хибного висновку про те, що позивач звернувся з заявою із надуманих підстав та пенсія позивача підлягала оподаткуванню на підставі норми Закону, яка була чинною та визнана неконституційною лише 27.02.2018, тому втручання Держави у даному випадку є виправданим. Позивач вважає, що не може визнаватись законним втручання держави у його право, якщо це втручання проведено на підставі неконституційного закону.

Неконституційність закону встановлена Конституційним Судом України означає також і його незаконність, адже у Преамбулі зазначено що Конституція - це Основний Закон України. Скасування закону або втрата ним чинності означає одне і теж саме - закон перестає діяти. У назві статті 1175 ЦК України зазначено, що вона регулює питання відшкодування шкоди у сфері нормотворчої діяльності, до якої беззаперечно відносяться питання прийняття Верховною Радою України законів та інших актів.

Стаття 1175 ЦК України визначає випадки відшкодування державою шкоди в результаті прийняття нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, тобто відлік часу необхідно вести саме з моменту прийняття неконституційного закону, а не з моменту втрати ним чинності. Відтак, посилання відповідача на те, що неотримані кошти "упущена вигода" не є збитками, суперечить не тільки національному законодавству, ст. 41 Конституції України, але і загальновизнаним нормам міжнародного права, зокрема, ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та захисту основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово наголошував Європейський Суд з прав людини .

17.03.2020 на адресу суду від третьої особи надійшли пояснення щодо позову, в яких останньою викладено свої аргументи щодо заперечення проти позову. Мотиви поданих заперечень є аналогічними мотивам, викладеним у відзиві відповідача на позовну заяву.

Враховуючи, що інших заяв по суті та документів не надходило, суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до довідки Калинівського відділення обслуговування громадян Головного управління ПФУ у Вінницькій області за №1384/02-09-19 за період з лютого 2015 року по грудень 2016 пенсійним органом з пенсії позивача було утримано і перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 11 946,57 грн та військовий збір в сумі 1 187,63 грн, а всього 13 134,20 грн.

13.01.2020 позивач звернувся із заявами одночасно до Управління ДКСУ у Калинівському районі та до Державної казначейської служби України щодо відшкодування майнової шкоди у вигляді недоотриманої пенсії, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Листом №02-08/109 від 29.01.2020 Управління ДКСУ у Калинівському районі Вінницької області повідомило позивача, що відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого КМУ від 03.08.2011 за №845, стягувач подає органу Казначейства в установлений спосіб документи зазначені у п. 6 цього Порядку. У разі наявності судового рішення позивачу необхідно звернутись із заявою та документами до ГУ ДКСУ у Вінницькій області.

Листом за №5-11-11/1501 від 20.01.2020 ДКС України розглянула заяву позивача та надала відповідь, зміст якої є аналогічним змісту відповіді Управління ДКСУ у Калинівському районі Вінницької області.

Вважаючи протиправною відмову щодо відшкодування майнової шкоди, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Згідно з пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України (тут і надалі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК України) платниками податку є фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. Об`єктом оподаткування збору є доходи, визначені пунктом 163.1 статті 163 ПК України, тобто доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання). Ставка податку на доходи фізичних осіб становить 15 відсотків об`єкта оподаткування щодо доходів.

Пунктом 164.1 статті 164 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 164.1.1 ст. 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Перелік доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено пунктом 164.2 статті 164 ПК України.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності з 01.01.2015, підпункт 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України викладено в наступній редакції: "суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати".

Відповідно до ст. 7 Закону України від 28 грудня 2014 року № 80 "Про Державний бюджет на 2015 рік" у 2015 році мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 грн.

Таким чином, у 2015 році до бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб було включено суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання в частині, що перевищує 3654 грн на місяць.

Крім того, згідно зі змінами, внесеними до підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України Законом України від 2 червня 2016 року № 1411-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування пенсій", базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання у частині, що перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - в частині такого перевищення.

Статтею 38 ПК України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом або представником платника податку.

Відповідно до п. 164.3 ст. 164 ПК України при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і не грошовій формах.

Крім того, з 01.01.2015 на підставі пункту 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлено військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Отже, об`єктом оподаткування військового збору є розмір доходу, з якого справляється податок на доходи фізичних осіб. Водночас базою оподаткування щодо позивача у спірний період став загальний розмір пенсії.

Відповідно до матеріалів справи, на виконання вищезазначених норм податкового закону з лютого 2015 року по грудень 2016 року з пенсії позивача було утримано податок на доходи фізичних осіб в сумі 11 946,57 грн та військовий збір в сумі 1 187,63 грн, а всього 13 134,20 грн., що підтверджується оригіналом довідки від 23.12.2019 (а.с. 11-12).

27.02.2018 Конституційний Суд України ухвалив рішення № 1-р/2018, яким визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним) положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України, якими передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

На думку позивача, визнання неконституційними змін, внесених до Податкового кодексу України Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" і втратою ними чинності з мотивів ухвалення Рішення Конституційного Суду України №1-р/2018 від 27.02.2018 свідчить про незаконне утримання коштів з його пенсії за період з лютого 2015 року по грудень 2016 року, а тому його порушене право підлягає захисту шляхом компенсації відповідачем недоотриманих сум пенсії в розмірі 13 134,20 грн в порядку статті 152 Конституції України та статей 22, 1175 Цивільного кодексу України за рахунок Державного бюджету України.

Відтак 13.01.2020 позивач звернувся до Управління Державної казначейської служби у Калинівському районі Вінницької області із заявою про відшкодування майнової шкоди у вигляді недоотриманої пенсії, завданої законом, що визнаний неконституційним у розмірі 13 134,20 грн.

Листом №02-08/109 від 29.01.2020 Управління ДКСУ у Калинівському районі Вінницької області повідомило позивача, що відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого КМУ від 03.08.2011 за №845, стягувач подає органу Казначейства в установлений спосіб документи зазначені у п. 6 цього порядку. У разі наявності судового рішення позивачу необхідно звернутись із заявою та документами до ГУ ДКСУ у Вінницькій області.

Оцінюючи правомірність зазначеної відмови відповідача, як суб`єкта владних повноважень, суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 152 Конституції України визначено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Окрім того, відповідно до ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13 липня 2017 року № 2136-VIII (далі - Закон № 2136-VIII) закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно з ч. 1 ст. 97 Закону № 2136-VIII суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Проте додаткове визначення (чи не визначення) у рішеннях Конституційного Суду України порядку їх виконання, не скасовує і не підміняє загальної обов`язковості їх виконання. Незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абзац 6 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2000 (вказана вище справа № 1-31/2000), рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.

Поняття прямої дії рішень Конституційного Суду у Законі не розкрито. Водночас у абзаці 2 пункту 2 рішення від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, Конституційний Суд України зазначив, що принцип прямої дії у часі закону чи іншого нормативно-правового акту потрібно розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, рішення Конституційного Суду від 27.02.2018 № 1-р/2018 не може бути застосовано до правовідносин з приводу списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача 13 134,20 грн майнової шкоди у вигляді недоотриманої пенсії, що завдана законом, який визнано неконституційним, оскільки на час утримання податків та зборів з пенсії позивача, а саме в період з лютого 2015 року по грудень 2016 року положення абз. 1 пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 ПК України були чинними та втратили чинність лише з 27.02.2018.

Додатково суд враховує висновки Верховного Суду, наведені в постановах від 22.05.2018 у справі № 755/3939/15-а (К/9901/1250/18), від 24.10.2018 у справі № 552/1027/15-а (К/9901/1477/18), від 20.11.2018 у справі у справі № 825/552/18 (К/9901/53744/18), від 05.12.2018 у справі № 453/686/15-а (К/9901/6794/18), від 16.04.2019 у справі №318/2132/14-а (2а/318/97/2014) та від 16.05.2019 у справі № 336/5032/15-а (К/9901/5208/19). У вказаних рішеннях суд касаційної інстанції зазначив, що фактичне оподаткування пенсій припинено з 27.02.2018, тобто з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі № 1-6/2018. Отже, на час виникнення спірних правовідносин положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України були чинними та підлягали застосуванню.

Крім того, згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Водночас відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно з пунктом 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету відноситься відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що суми утриманого податку на доходи фізичних осіб і військового збору з пенсії позивача не є збитками, вони не можуть бути відшкодовані в порядку статті 25 Бюджетного кодексу України за рахунок коштів Державного бюджету.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В цьому контексті суд зазначає, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Під час розгляду справ за вказаною статтею Конвенції Європейський суд з прав людини наводить наступні критерії, за якими може здійснюватися втручання у право: (1) "на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права", (2) воно повинне мати легітимну мету ("в інтересах суспільства") та (3) бути пропорційним (тобто має бути забезпечений справедливий баланс між інтересами особи з одного боку та інтересами суспільства з іншого. Інакше кажучи, на особу при втручанні в її права за статтею 1 Протоколу № 1 не повинен бути покладений "надмірний індивідуальний тягар".

Суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. У спірний період положення абз. 1 пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 ПК України були чинними, а отже підлягали застосуванню. За цих обставин відсутні підстави вважати, що утримання податків та зборів з пенсії позивача здійснювалось не відповідно до закону.

Крім того, на думку суду, в цьому випадку не можна стверджувати і про наявність "особистого та надмірного тягара" для позивача, оскільки відповідні законодавчі норми щодо утримання з пенсії податку на доходи фізичних осіб та військового збору застосовувались до невизначеного кола осіб.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість доводів сторін на підтримку своїх вимог та заперечень, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.

З урахуванням статті 139 КАС України витрати позивача на сплату судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 80, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ); Управління Державної казначейської служби України у Калинівському районі Вінницької області (код ЄДРПОУ - 37503268, вул. В. Нестерчука, 45, м. Калинівка, 22400); Державна казначейська служба України (код ЄДРПОУ - 37567646, вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601).

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна