Справа № 360/1039/20
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1039/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом адвоката Корнієнка Андрія Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Корнієнка Андрія Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, з такими вимогами:

- визнати протиправними дії Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- скасувати Рішення Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області №4 від 24.01.2020 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії;

- зобов`язати Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №152 від 21 січня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 періоди її роботи в ПАТ «Луганськтепловоз» з 10.02.2004 по 10.05.2004, з 18.05.2007 по 06.06.2011, з 07.06.2011 по 13.06.2016, з 22.07.2016 по 17.12.2018, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 23.10.2019 позивач звернувся до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з заявою про призначення пенсії за віком. Листом від 29.10.2019 № 195/К-14/02.1-33 відповідач повідомив позивача про відсутність у нього права на вихід на пенсію за списком №1 по ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю на день звернення необхідного пільгового стажу та первинних документів. Відповідно до оскарженого листа відповідачем не зараховано до пільгового стажу позивача періоди роботи - з 10.02.2004 по 10.05.2004 ВАТ «Холдингова компанія «Луганськтепловоз» учень маляра, зайнятий на роботах в закритих камерах; з 18.05.2007 по 06.06.2011 ПАТ «Луганськтепловоз» майстер господарчої дільниці у випробувально - здавальному цеху; з 07.06.2011 по 13.06.2016 ПАТ «Луганськтепловоз» майстер дільниці здачи продукції замовнику; з 22.07.2016 по 17.12.2018 ПАТ «Луганськтепловоз» майстер випробувально-здавального цеху; оскільки довідки про пільгову роботу від 05.06.2019 № 17 та від 05.06.2019 №7 видані ТОВ «Луганський машинобудівний завод імені О.Я.Пархоменка». Рішенням № 4 від 24.01.2020 року відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 13 березня 2020 року провадження у справі за даним адміністративним позовом було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 61-62).

03 квітня 2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 69-74), в обґрунтування якого зазначено, що 23 жовтня 2019 року на адресу Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від позивача надійшла заява довільної форми про розгляд документів та призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Заяву управлінням зареєстровано 23.10.2019 за №195/К-14, розглянуто 29.10.2019 відповідно до Закону України «Про звернення громадян» про результати розгляду повідомлено заявнику листом за вих. №195/К-14/02.1-33 про відсутність права виходу на пенсію за віком по Списку №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, позивач передчасно звернувся до суду, не дотримавшись обов`язкової процедури особистого звернення до пенсійного органу з заявою про перерахунок пенсії з наданням пенсійному органу документів в підтвердження підстав для перерахунку пенсії і прийняття рішення пенсійним органом за результатами розгляду такої заяви.

Також відповідач зазначив, що відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області 3226/02-02/1 від 28.03.2017, будь-які документи для призначення (перерахунку) пенсій (довідки, що підтверджують стаж роботи, довідки, які уточнюють пільговий характер роботи за Списком №1 та №2, довідки про заробітну плату, завірені первинні документи тощо), видані підприємствами, розташованими на непідконтрольній українській владі території, які не перереєстровані на контрольованій території, до роботи не застосовувати.

На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області із заявою щодо розгляду її документів та призначення пенсії за віком (а.с. 50-51).

Листом Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області повідомлено, що пільговий стаж позивача за даними реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період роботи в ПАТ «Луганськтепловоз» з 11.05.2004 по 17.05.2007 складає 3 роки 0 місяців 6 днів. Надані довідки ТОВ «Луганський машинобудівний завод імені О.Я.Пархоменка» №17 від 05.06.2019, №7 від 05.06.2019 при підрахунку пільгового стажу роботи не враховувались (а.с. 52-53).

Також, як вбачається з рішення Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області №4 від 24.01.2020, 21.01.2020 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 (а.с. 55).

Рішенням Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області №4 від 24.01.2020 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до статті 114 розділу ХІV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного пільгового стажу роботи. В обґрунтування відмови зазначено, що пільговий стаж заявнику зараховується виключно за відомостями по спецстажу індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України. Також відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 довідки ТОВ «Луганський машинобудівний завод імені О.Я.Пархоменка» №17 від 05.06.2019, №7 від 05.06.2019 при підрахунку пільгового стажу роботи не враховані, так як відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №3226/02-02/1 від 28.03.2017, будь-які документи для призначення (перерахунку) пенсій, оскільки документи, що видані підприємствами розташованими на непідконтрольній українській владі території, які перереєстровані на контрольованій території, до роботи не застосовуються (а.с. 55-56).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за 1788-XII (далі Закон 1788-XII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону 1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (частина перша та друга статті 7 Закону 1788-XII).

Згідно з пунктом 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Статтею 62 Закону 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року 637 (далі - Порядок 637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Пунктом 20 Порядку 637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу: професія або посада, характер роботи: розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Аналізуючи чинні нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд приходить до висновку, що положення Порядку 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону 1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону 1788-XII).

Таким чином, уточнюючі довідки мають надаватися в разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 04 березня 2020 року у справі №367/945/17.

З огляду трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 25-28), судом встановлено, що позивач у періоди:

- з 01.09.1989 по 21.06.1990 навчалась в СПТУ №44 м.Ворошиловграда;

- з 25.06.1990 по 04.12.1995 працювала машиністом крану 3 розряду на гарячій ділянці у Ворошиловградському машинобудівному заводі імені О.Я. Пархоменко;

- з 05.03.1996 по 21.04.1996 позивачу призначено допомогу по безробіттю;

- з 22.04.1996 по 02.02.2004 працювала апаратчиком у Луганському міському комунальному підприємстві «Теплокомуненерго»;

- з 10.02.2004 по 17.05.2007 працювала маляром, зайнятим на роботах в закритих камерах в ПАТ «Луганськтепловоз»;

- з 18.05.2007 по 13.06.2016, з 22.07.2016 по 17.12.2018 працювала майстром випробувально-здавального цеху в ПАТ «Луганськтепловоз».

З розрахунку трудового стажу, наданого відповідачем, вбачається, що до пільгового стажу позивача за списком №1 зараховано її періоди роботи з 13.05.2004 по 11.12.2005, з 01.01.2006 по 07.12.2006 та з 01.01.2007 по 15.04.2007 маляром, зайнятим на роботах в закритих камерах в ПАТ «Луганськтепловоз», інші періоди враховано до страхового стажу.

Позивач не погодившись з розрахунком пільгового стажу, звернулась до суду з даним позовом, в якій просила зарахувати до пільгового стажу за списком №1 періоди роботи з 10.02.2004 по 10.05.2004, з 18.05.2007 по 06.06.2011, з 07.06.2011 по 13.06.2016 та з 22.07.2016 по 17.12.2018.

Отже, щодо незарахованого до пільгового стажу позивача за списком №1 періоду роботи з 10.02.2004 по 10.05.2004 за професією маляра, зайнятим на роботах в закритих камерах в ПАТ «Луганськтепловоз», суд зазначає таке.

Як встановлено судом, у вказаний період позивач працювала за професією маляра, зайнятого на роботах в закритих камерах, що входить до списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461.

При цьому, суд звертає увагу на те, що записи трудової книжки позивача щодо вказаного періоду її роботи містять повну інформацію про роботу на пільгових умовах, а тому зазначений період повинен бути зарахований до пільгового стажу позивача за списком №1.

Щодо періодів роботи позивача з 18.05.2007 по 06.06.2011, з 07.06.2011 по 13.06.2016 та з 22.07.2016 по 17.12.2018, суд зазначає, що посада посада майстра випробувально-здавального цеху, на якій позивач працювала у вказані періоди, не входить до переліку посад визначених списком №1.

Крім того, позивачем не надано жодних доказів, на підтвердження пільгового характеру роботи у зазначені періоди (відповідні довідки, виписки з наказу про проведення атестації робочих місць, тощо), а тому суд не вбачає підстав для їх зарахування до пільгового стажу позивача.

Також, з трудової книжки позивача вбачається, що позивач у період з 25.06.1990 по 04.12.1995 працювала машиністом крану 3 розряду на гарячій ділянці у Ворошиловградському машинобудівному заводі імені О.Я. Пархоменко, тобто за професією, що відноситься до списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

На підтвердження пільгового характеру праці у період з 25.06.1990 по 04.12.1995, позивачем було надано довідку №17 від 05.06.2019 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній та довідку щодо відпрацьованого часу від 05.06.2019 №7 (а.с. 35, 37).

Проте, відповідачем не прийнято до розгляду вказані довідки у зв`язку з тим, що вони видані підприємством, розташованим на непідконтрольній українській владі території.

Щодо вказаного факту, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів". Так, у справі "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &45) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах Кіпр проти Туреччини" ( Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey 10.05.2001&92).

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зауважив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]".

Україною, відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII та постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17.03.2015 № 254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки вказаних довідок, що видані підприємством, що знаходиться на окупованій території, як доказ, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення позивача.

Таким чином, суд приймає до розгляду довідки №17 та №7 від 05.06.2019.

Однак, вказані висновки суду жодним чином не легалізують саму установу, що видала таку довідку.

Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що подані позивачем довідки містять усі необхідні відомості про пільговий характер роботи позивача у період з 25.06.1990 по 04.12.1995, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави їх не враховувати, а тому вказаний період роботи позивача також підлягає зарахуванню до її пільгового стажу роботи за списком №1.

Також, відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 , у період з 01.09.1989 по 21.06.1990 вона навчалась в СПТУ №44 міста Ворошиловград за спеціальністю машиніст крану (кранівник), що також підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 (а.с. 29).

При цьому, термін між днем закінчення позивачем навчання і днем зарахування її на роботу за набутою професією становить чотири дні, а тому враховуючи положення статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», ОСОБА_1 має право на зарахування вищезазначеного періоду навчання до її пільгового стажу.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини другої статті другої Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що рішення Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 24.01.2020 №4 не відповідає критеріям встановленим статтею другою Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на таке.

У зазначено рішенні відповідача не вказано, які саме періоди зараховано до страхового стажу та не зараховано до пільгового стажу позивача, не зазначено підстав, у зв`язку з якими позивачу не зараховано до пільгового стажу спірні періоди роботи, не наведено жодних мотивів, з яких виходив відповідач, приймаючи рішення про відмову в призначенні пільгової пенсії позивачу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 24.01.2020 №4 є необґрунтованим, та таким, що підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо наявності у ОСОБА_1 права на пенсію на пільгових умовах за списком №1, суд виходить з такого.

Як вже зазначалось судом, відповідно до ч. 2. ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування," на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а із заявою про призначення пенсії звернулась 21.01.2020 , тобто на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії досягла необхідного віку - 49 років, встановленого абзацом другим частини другої статті 114 Закону № 1058-IV.

При цьому, статтею 114 Закону № 1058-IV, визначені й інші вимоги, необхідні для отримання працівниками, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 пенсії за віком на пільгових умовах, а саме наявності страхового стажу не менше 20 років, з них не менше 7 років 6 місяців на пільгових роботах.

Як вбачається з рішення Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області №46 від 24.01.2020, загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 28 років 09 місяців 09 днів, що є достатнім розумінні ч.2 ст.114 Закону №1058- IV, у тому числі пільговий стаж роботи складає 02 роки 00 місяців 00 днів (а.с. 95).

При цьому, враховуючи встановлені судом обставини та висновки суду, щодо того, що до пільгового стажу позивача також підлягають зарахуванню періоди роботи та навчання з 01.09.1989 по 21.06.1990, з 25.06.1990 по 04.12.1995 та з 10.02.2004 по 10.05.2004, які дають підстави для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах.

Отже, трудовою книжкою, та відповідними доказами доведено пільговий характер роботи позивача, що відповідає необхідним умовам для призначення пільгової пенсії за списком №1.

Доводи відповідача щодо подання позивачем заяви про призначення пенсії у довільній формі, як на підставу для відмови в призначенні пенсії, є не прийнятними, оскільки відповіно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, непрацююча особа звертається саме з заявою про призначення пенсії. Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, саме з яким питанням звертається до органу Пенсійного фонду.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, в прохальній частині позовної заяви позивач просить зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки суду.

Проте, зважаючи на встановлені судом обставини справи, враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо документів для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах на підставі абзацу 2 ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог обравши належний спосіб захисту порушених прав позивача.

Таким чином в даному випадку належним способом захисту порушеного права, буде прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах, з дати подання відповідної заяви 21.01.2020, зарахувавши до її пільгового стажу спірні періоди роботи.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з обранням належного способу захисту порушеного прав позивача.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Ухвалою суду від 13 березня 2020 року позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 61-62).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, суд дійшов висновку щодо стягнення з позивача та за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судового збору в розмірі 420,40 грн з кожного.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 32, 77, 78, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Корнієнка Андрія Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області №4 від 24.01.2020 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний код: 41247405, місцезнаходження: 92400, Луганська обл., Марківський район, селище міського типу Марківка, вул. Центральна, будинок 20) призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до абз.2 п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня звернення із заявою про призначення пенсії - з 21.01.2020, зарахувавши до пільгового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1989 по 21.06.1990 навчалась в СПТУ №44 міста Ворошиловград, та періоди роботи з 25.06.1990 по 04.12.1995 у Ворошиловградському машинобудівному заводі імені О.Я. Пархоменко, з 10.02.2004 по 10.05.2004 в ПАТ «Луганськтепловоз».

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Державного бюджету України, судовий збір в розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень 40 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний код: 41247405, місцезнаходження: 92400, Луганська обл., Марківський район, селище міського типу Марківка, вул. Центральна, будинок 20) на користь Державного бюджету України, судовий збір в розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень 40 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Ірметова