Справа № 826/6757/17
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2020 року м. Київ № 826/6757/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомКиївського міського відділення Фонду соціального захисту інваладів
доПублічного акціонерного товариства "Донбасенерго"
простягнення адміністративно - господарських санкцій та пені у розмірі 3 118 813,44 грн.
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Київське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів з позовом до ПАТ «Донбасенерго», в якому просить:

- стягнути з ПАТ «Донбасенерго» на користь Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 3 070 907, 40 грн.;

- стягнути з ПАТ «Донбасенерго» на користь Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 47 906, 04 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що згідно зі ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 212 робочих місць, згідно зі ст.19 вищевказаного Закону, відповідачем не виконаний, у зв`язку з чим ПАТ «Донбасенерго» зобов`язано сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.05.2017 р. відкрито скорочене провадження у справі.

Відповідачем подано заперечення на адміністративний позов, в якому зазначає, що ПАТ «Донбасенерго» не порушені вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в України", оскільки на підприємстві створено робочі місця для інвалідів та протягом 2016 року регулярно направлялись звіти Форми 3-ПН про наявні вільні робочі місця, на яких може використовуватися праця інвалідів. Однак, інваліди для працевлаштування, державною службою зайнятості на підприємство не направлялися і самостійно не зверталися. Отже, непрацевлаштування інвалідів відбулось з незалежних від них причин, а відтак підстави для стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі відсутні. Більше того, не виконання у 2016 році нормативу з працевлаштування інвалідів структурними одиницями відповідача (Старобешівська ТЕЦ, СО ПАТ "Донбасенерго" "Електроремонт" та СО ПАТ "Донбасенерго" "Донбасенергоспецремонт") викликане незалежними від відповідача обставинами, а саме проведенням протягом 2016 року антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей згідно Указу Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", з огляду на що окремі центри зайнятості на окупованій території не працювали впродовж 2016 року.

31.01.2018р. вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

15.12.2017р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що ПАТ «Донбасенерго» подано до Фонду "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік" за формою 10-ПІ, (поштова-річна), затверджений наказом Мінпраці та соціальної політики № 42 від 10 лютого 2007 року. (а.с. 7)

Відповідно до вищезазначеного звіту, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) складає 5299 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 182 особи, а кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" становить 212 осіб.

Фондом за результатами перевірки звіту зроблено висновок, що відповідачем не виконано 4-х відсоткового нормативу, призначеного для працевлаштування інвалідів, як це передбачено статтею 19 Закону України № 875-ХІІ від 21.03.1991 року "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

На підставі викладеного позивач розрахував суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та звернувся до суду із позовом про їх стягнення разом з пенею.

За розрахунком Фонду розмір адміністративно-господарських санкцій, що підлягає стягненню з позивача, становить 3 070 907, 40 грн. та пеня 47 906, 04 грн. (а.с. 12)

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в України" від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ (в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон), Порядком нарахування пені та її сплати, затвердженим Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15 травня 2007 року № 223 і зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 травня 2007 року за N 552/13819 із змінами і доповненнями (далі - Порядок).

Відповідно до частин другої, третьої статті 19 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-XII "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі Закон № 875-XII) підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Статтею 18 Закону № 875-XII передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, з урахування причин інвалідності, з урахуванням побажань інвалідів, наявних у них професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 18-1 Закону № 875-XII передбачено, що інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний.

Рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Державна служба зайнятості може за рахунок Фонду соціального захисту інвалідів надавати дотацію роботодавцям на створення спеціальних робочих місць для інвалідів, зареєстрованих у державній службі зайнятості, а також проводити професійну підготовку, підвищення кваліфікації і перепідготовку цієї категорії інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 12 Закону України № 2694-XII від 14 жовтня 1992 року "Про охорону праці" підприємства, які використовують працю інвалідів, зобов`язані створювати для них умови праці з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та індивідуальних програм реабілітації, вживати додаткових заходів безпеки праці, які відповідають специфічним особливостям цієї категорії працівників.

Таким чином, з аналізу вищевикладених норм Закону випливає, що працевлаштуванню інвалідів передує їх звернення безпосередньо до підприємств, установ, організації чи до державної служби зайнятості, на яку власне і покладено обов`язок реєстрації бажаючих працювати інвалідів та здійснювати пошук підходящої роботи для них. Разом з тим, обов`язок відповідача створити робочі місця для інвалідів не супроводжується його обов`язком їх працевлаштовувати.

Згідно із Постановою Верховного Суду України від 2 лютого 2010 року, що ухвалена у справі за № 10/03, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. У зв`язку з тим, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження відповідача інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів роботодавці повідомляють територіальні відділення Фонду соціального захисту інвалідів згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України "Про затвердження форми звітності № 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів" та Інструкцію щодо заповнення форми звітності № 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів" № 42 від 10.02.2007 року щороку до 1 березня, наступного після звітного періоду. Такий звіт подається або надсилається рекомендованим листом за місцем державної реєстрації роботодавця відповідному відділенню Фонду.

Відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становила 5299 осіб, підлягало працевлаштуванню 212 інвалідів, але було працевлаштовано 182 особи.

Згідно з пунктом 2.1 Порядку подання форми звітності N 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316, форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Як вбачається з матеріалів справи, Слов`янський міський центр зайнятості протягом 2016 року не здійснює виконання своїх функцій. (а.с. 51, 53)

Також, як повідомив Київський міський центр зайнятості позивача листом від 27.12.2016р. № 19-13122 не здійснює працевлаштування безробітних громадян на територію на якій не здійснюють свої повноваження органи державної влади України. (а.с. 56)

Також, судом встановлено, що Апаратом управління відповідача протягом 2016 року щомісяця надавалися заявки до Печерського районного центру зайнятості (відповідач із 30 грудня 2014 року зареєстрований за адресою: м. Київ, вул. Предславинська , 34 а) щодо працевлаштування осіб з обмеженими фізичними можливостями, які, відповідно до рекомендацій МСЕК та індивідуальних програм реабілітації, можуть бути працевлаштовані з урахуванням особливостей виробництва в електроенергетиці, важких і шкідливих умов праці (копії додаються). Апаратом управління протягом 2016 року заявлено 8 вакантних місць для працевлаштування інвалідів при невиконанні нормативу на 5 осіб.

Протягом 2016 року структурні одиниці відповідача (Старобешівська ТЕЦ, СО ПАТ "Донбасенерго" "Електроремонт" та СО ПАТ "Донбасенерго" "Донбасенергоспецремонт") знаходяться на окупованій території. Працівники вказаних структурних одиниць здійснюють трудову діяльність в умовах постійної загрози життю та здоров`ю.

За таких обставин нормальне функціонування ні позивача з його структурними підрозділами, ні органів державної влади, яким товариство мало надавати звітність, було ускладнене або унеможливлене, що мало безпосередній вплив на виконання обов`язку, передбаченого ст. 18 Закону.

Від структурної одиниці відповідача Слов`янська ТЕС, Апарат управління «Донбасенерго», Донецький проектно-розвідувальний та науково-дослідний інститут «Теплоелектропроект», Підприємством автомобільного транспорту, Донбасенергоналадка, Підприємством робочого постачання «Енерготорг» протягом 2016 року направлялися заявки до центру зайнятості. При цьому, норматив з працевлаштування інвалідів у 2016 році у структурній одиниці відповідача Словянської ТЕС перевищено на 1 особу.

Враховуючи дію протягом 2016 року обставин, які створюють загрозу здоров`ю та життю людини, а також ті обставини, що відповідні центри зайнятості з незалежних від відповідача причин не направляли осіб з обмеженими фізичними можливостями для працевлаштування у відповідача в кількості, необхідній для виконання чотирьох відсоткового нормативу, безпосереднє працевлаштування інвалідів, відповідно до ст. 19 Закону, не було можливим з незалежних від відповідача обставин.

Позивач не надав доказів безпосереднього звернення інвалідів до відповідача з метою працевлаштування і відмови в такому працевлаштуванні.

Крім того, позивачем не надано доказів того, що направлені до відповідача інваліди не були працевлаштовані або їм було відмовлено у працевлаштуванні на вакантні посади.

Отже, позивачем вчинено всі дії, передбачені Законом № 875-XII щодо створення робочих місць для інвалідів, а відтак його не може бути притягнуто до відповідальності за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування або за відсутності безпосереднього звернення інваліда для працевлаштування.

Аналогічну позицію також виклав у своїх правових висновках Верховний Суд України: "Якщо підприємство подавало звіти за формою № 3-ПН, то цього достатньо, щоб вважати, що підприємство виконало свої зобов`язання з працевлаштування інвалідів, і що в такому разі застосування адміністративно-господарської санкції згідно зі ст. 20 Закону № 875 неправомірно" (постанова ВСУ від 02.04.2013 року по справі №21-95а13 та постанова ВСУ від 16.04.2013 року по справі №21-81а13).

Відповідно до ст. 216 Господарського кодексу України від 16.01.2003 № 436-ІV, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 218 цього Кодексу підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем протягом 2016р. вжито всіх можливих заходів для працевлаштування інвалідів на підприємстві, проте, власними силами працевлаштувати інвалідів не вдалося у кількості визначеній законодавством; уповноваженими органами інваліди для працевлаштування на підприємстві не направлялися/направлялися в недостатній кількості для повного виконання нормативу (з врахуванням умов праці на підприємстві); ситуація, що склалася у Донецькій області у зв`язку з проведенням АТО, а також у зв`язку з перенесенням діяльності товариства в іншу місцевість, також мала безпосередній вплив на виконання передбаченого ст. 18 Закону.

Отже, оскільки відповідачем створено, відповідно до встановленого законодавством нормативу, кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році та подавались звіти про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, суд приходить до висновку, що позивачем виконано зазначені вимоги законодавства, а не зайнятість необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів виникла не з їх вини.

Таким чином, зважаючи на відсутність доказів, які б свідчили про те, що відповідач відмовив у працевлаштуванні інвалідам, які безпосередньо зверталися до нього або які були направлені центром зайнятості, в задоволенні позовних вимог Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись ст. 242, 243, 251, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 255 КАС України та може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська