Справа № 550/278/20
Суддя: Ланна Я. О.
Дата ухвалення: 2020-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 550/278/20
Провадження № 2-а/550/3/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року

Чутівський районний суд Полтавської області

в складі : головуючого - судді Ланни Я.О.,

за участю секретаря судового засідання- Томас Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чутове справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону УПП в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Козловського Романа Сергійовича, третя особа: Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту Патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №954168, -

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому прохає суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ДПО18 № 954168 від 27.02.2020 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 , ч.1 ст. 126 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що 27.02.2020 він керував транспортним засобом BMW 5231 д.н.з. НОМЕР_1 , де на 395 км автошляху М03 «Київ-Харків-Довжанський» був зупинений поліцейським. В подальшому інспектором роти №2 БУПП в Полтавській області ДПП, лейтенантом поліції Козловським Романом Сергійовичем винесена постанова серії ДПО18 №954168 про притягнення до його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в сумі 425,00 грн за порушення п.9.8 ПДР. Позивач стверджує, що його незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки інспектором поліції невірно кваліфіковано дії за ч.2 ст.122 КУпАП. Так, позивач вважає, що дана стаття передбачає відповідальність за порушення користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, а оскільки він в момент зупинки вже рухався по автодорозі, то склад правопорушення передбачений ч.2 ст.122 КУпАП в його діях відсутній. Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що інспектор всупереч нормам чинного законодавства під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не роз`яснив йому права та обов`язки передбачені ст.268 КУпАП, не надав жодного доказу про наявність у його діях вини у вчиненні зазначеного вище правопорушення, а також безпідставно витребував у нього для пред`явлення поліс автострахування. Враховуючи викладене, позивач просив задовольнити позовні вимоги та скасувати вищевказану постанову інспектора патрульної поліції.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

До суду надійшов відзив від відповідача, в якому поліцейський Козловський Р.С. повністю заперечував проти задоволення позову, оскільки вважає його безпідставним та необґрунтованим. В обґрунтування своєї позиції, вказував, що 27.02.2020 о 16.32 год на 395 км а/д М-03 «Київ-Харків-Довжанський» водій ОСОБА_1 , керував автомобілем «BMW 5231» д.н.з. НОМЕР_1 , поза населеним пунктом без увімкненого ближнього світла фар та денних ходових вогнів, а також не мав при собі чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.9.8 та п.2.1 (ґ) ПДР. В подальшому ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушень, передбачених ч.2 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. Стосовно посилань позивача на відсутність доказів вчинення ним вказаних правопорушень, відповідач вказує на відеозапис з нагрудної камери, на якому зафіксовано факт керування транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар поза межами населеного пункту в період з 1 жовтня по 1 травня, з чим і згодний сам позивач, а також факт відсутності у водія чинного страхового полісу. Також за наявності такого доказу, вважає, що причина зупинки була законною, а інспектором під час винесення постанови було дотримано вимоги чинного законодавства. Щодо посилань позивача на невірну кваліфікацію правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП, інспектор зазначає, що диспозиція ч.2 ст.122 КУпАП є альтернативною нормою, яка встановлює відповідальність за порушення водіями транспортних засобів… правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку. Тобто встановлено два види порушень. Так, порушення водіями транспортних засобів правил користування попереджувальними сигналами, вказаними у п.9.1 ПДР, слід розуміти виключно передбачені пп. «а п.9.1 ПДР, сигнали, що подаються покажчиками повороту або рукою. Підпунктами «а» і «б» п.9.2 ПДР передбачено, що перед початком руху і зупинкою; перед поворотом, перестроюванням або розворотом (зміною напрямку) водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку. Використання ближнього світла фар при початку руху або зміні його напрямку Правилами не передбачено. В свою чергу, п.9.8 ПДР встановлено, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. Таким чином, на думку відповідача зазначений пункт правил передбачає порядок користування водіями транспортних засобів зовнішніми освітлювальними приладами, а їх невиконання є адміністративним правопорушенням за яке передбачена відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП. Відповідач просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

Представник третьої особи Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив до суду не надав.

Ухвалою судді від 03.03.2020 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

23.03.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, із змісту якої вбачається, що позивач не погоджується із відзивом наданим відповідачем та вважає, що інспектором не наведено жодного доказу вини позивача у скоєнні правопорушення, а наданий відповідачем диск із відеозаписом подій не є належним доказом у справі. Також позивач зазначає, що зупинку автомобіля та складання постанови про адміністративне правопорушення здійснювали різні особи.

30.03.2020 через канцелярію суду відповідач надіслав заперечення на відповідь на відзив

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, встановив наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.9 КАС України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.7 КАС України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Судом встановлено, що 27.02.2020 поліцейським роти №2 БУПП в Полтавській області ДПП, лейтенантом поліції Козловським Р.С. була винесена постанова серії ДПО18 № 954168 про накладення адміністративного стягнення по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 та ч.2 ст.122 КУпАП, з накладенням штрафу в сумі 425,00 грн (а.с.8).

Із оскаржуваної постанови вбачається, що 27.02.2020 о 16.32 год на 395 км а/д М-03 «Київ-Харків-Довжанський» водій ОСОБА_1 , керував автомобілем «BMW 5231» д.н.з. НОМЕР_1 , поза населеним пунктом без увімкненого ближнього світла фар та денних ходових вогнів, а також не мав при собі чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.9.8 та п.2.1 (ґ) ПДР.

Як вбачається із змісту даної постанови, додатком до неї є відеозаписи з б/к ВІ-00087 які були надані до суду разом із відзивом на позов, в якості доказу підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним вищевказаних адміністративних правопорушень (а.с.35).

Не погодившись із даною постановою, позивач звернувся до суду з вимогою про її скасування, оскільки вважає, що поліцейським невірно кваліфіковано його дії за ч.2 ст.122 КУпАП, натомість вважає вірною кваліфікацію ст.125 КУпАП, а також посилається на безпідставне витребування у нього страхового поліса та порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктом 1.9. ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.126 та ст.122 КУпАП розглядають органи Національної поліції.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, перевiрка документiв особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технiчних приладiв i технiчних засобiв, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобiв фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, зокрема, передбачена відповідальність за порушення водіями користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Згідно ч.1 ст.126 КУпАП, передбачено відповідальність водіїв за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Пунктом 9.8 Правил дорожнього руху встановлено, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Згідно п.2.1 ґ) Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Судом переглянуто відеозапис подій 27.02.2020, наданий відповідачем, що здійснений за допомогою технічного приладу, закріпленого в нагрудній відеокамері поліцейського, де чітко зафіксовано описане в оскаржуваній постанові порушення правил дорожнього руху.

З відеозапису, відтвореного під час розгляду справи, встановлено, що інспектором патрульної поліції роз`яснено ОСОБА_1 передбачені законом права та суть вчинених ним правопорушень. Зокрема інспектор зазначав, що позивач був зупинений у зв`язку з порушенням п.9.8 ПДР, а саме керував транспортним засобом поза населеним пунктом у період з 1 жовтня по 1 травня без увімкнених денних ходових вогнів, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнього світла фар. .В свою чергу, ОСОБА_1 не заперечував факт того, що він керував автомобілем без увімкненого ближнього світла фар, посилаючись на те, що тільки-но виїхав із дому, однак повідомив поліцейському, що він не розуміє чому в світлу пору доби необхідно вмикати світло, оскільки вважає, що це не передбачено ПДР.

Із наданого відеозапису також вбачається, що у ОСОБА_1 був відсутній, станом на 27.02.2020, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що сам позивач також не заперечував.

З відтвореного відеозапису також вбачається, що інспектор патрульної поліції вручив копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 , що підтверджується його особистим підписом.

Даний доказ суд вважає належним та допустимим, оскільки із змісту оскаржуваної постанови серії ДПО18 № 954168 від 27.02.2020 вбачається, що до неї додається відео з б/к В100087, що в свою чергу підтверджує обставини на які посилається відповідач, стосовно законності прийнятого ним рішення.

В судовому засіданні також було переглянуто відеозапис із відеокамери телефону, належного позивачу. Дане відео містить обставини винесення поліцейським оскаржуваної постанови та не суперечить обставинам зазначеним у протоколі та відеозаписам наданим відповідачем.

Стосовно посилань позивача на порушення інспектором при розгляді адміністративної справи вимог КУпАП (не надання можливості ознайомитись з доказами правопорушення, не роз`яснення його прав), суд зазначає, що вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовуються відеозаписами наданими як позивачем так і відповідачем.

Суд також не погоджується із посиланнями позивача на ту обставину, що поліцейський невірно кваліфікував його дії за ч.2 ст.122 КУпАП, з огляду на таке.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП), Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року" (далі - ПДР).

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Згідно п.1.10 ПДР денні ходові вогні - зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.

Ближнє світло фар також відноситься до зовнішніх освітлювальних приладів.

Пунктом 19 ПДР передбачено умови користування зовнішніми світловими приладами.

Згідно п. 9.8 ПДР, під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене: а) у колоні; б) на маршрутних транспортних засобах, що рухаються по смузі, позначеній дорожнім знаком назустріч загальному потоку транспортних засобів; в) на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей; г) на великовагових, великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів; ґ) на транспортному засобі, що буксирує; д) у тунелях.

З 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Правило п. 9.8 ПДР фактично визначає порядок використання зовнішніх світлових приладів протягом певного періоду на рівні із вимогами розділу 19 Правил, незважаючи на положення п.9.1 Правил, якими передбачено, що увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є також попереджувальним сигналом.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Таким чином, ближнє світло фар є зовнішнім освітлювальним приладом та у разі його не ввімкнення відповідно до вимог ПДР передбачена відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП, а не за ст.125 цього Кодексу, як вважає позивач.

Щодо посилань позивача на порушення інспектором поліції процедури розгляду адміністративної справи, а саме пред`явлення вимоги про надання для ознайомлення документів передбачених п.2.1 ПДР, суд зазначає наступне.

Згідно п.2.1 ґ) Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Також, відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, страховий поліс.

Разом з тим, як вбачається з відеозапису реєстратора закріпленим на форменому одязі патрульного, та не заперечується й позивачем, останній пред`явив поліс (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для перевірки на вимогу працівника поліції термін дії якого завершився, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі частини першої статті 126 КУпАП.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Таким чином, матеріали справи містять належні докази у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що наданий суду відеозапис є належним та допустимим доказом, узгоджується із іншими дослідженими доказами.

Враховуючи викладене, суд вказує, що не виконання позивачем ОСОБА_1 вимог п. 9.8 та п.2.1 ґ) ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП, підтверджено належними та допустимими доказами.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач, при прийнятті оскаржуваної постанови, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням ч. 2 ст. 2 КАС України, постанова по справі про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, стягнення накладено в межах санкції ч.2 ст.122 та ч.1 с.126 КУпАП, а отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем під час розгляду справи були надані належні та допустимі докази, які свідчать про обґрунтованість прийняття оскаржуваного рішення.

Таким чином, позивач не довів, а матеріали справи не містять відомостей, які б спростували факти, встановлені в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення, та надали б суду підстав дійти висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності правових підстав для їх задоволення.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, котра його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, якщо особа, котра його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити.

Тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином відповідач, при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та винесенні постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 та ч.2 ст.122 КУпАП, діяв у спосіб та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Згідно пункту першого частини третьої вищенаведеної статті Кодексу встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 77, 94, 139, 241-247, 250-251, 268-272, 286, 295 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону УПП в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Козловського Романа Сергійовича, третя особа: Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту Патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №954168 - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів, з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Чутівський районний суд Полтавської області, згідно вимог п.15.5 ч.1 розділу VІІ перехідних положень КАС України.

Позивач - ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач - інспектор роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, Козловський Роман Сергійович (службова адреса: вул. Кременчуцька, 2В с. Розсошенці Полтавського району Полтавської області, п/і 38751).

Суддя Я. О. Ланна