Справа № 160/12341/19
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
при секретарі судового засідання Федуркіній А.В.,
представника позивача Міхайлова О.В.,
представника відповідача Прохорова С.В.,
09 грудня 2019 року фізична особа-підприємць ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до до головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, з урахуванням уточненої позовної заяви від 26.12.2019 року, в якій просить:
В обґрунтування позову позивач зазначив, що органом контролю проведена перевірка, за результатами якої складено акт та ухвалені оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Позивач не погоджується з ухваленими податковим повідомленнями-рішеннями, оскільки у позивача наявні всі первинні документи, які підтверджують здійснення операцій.
Позивач зазначає, що висновки відповідача, зроблені під час перевірки, є неправомірними, так як у нього наявні всі первинні документи , які підтверджують здійснення даних операцій.
На думку позивача, дії відповідача щодо винесення податкових повідомлень-рішень є протиправними, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
В подальшому розгляд справи переносився на 21 січня 2020 року.
На виконанні вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року відповідачем надано 28 грудня 2019 року до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що податковим органом проведена планова перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.0217 року по 31.12.2018 року за результатами якої складено акт та прийняті оскаржувані податкові повідомлення рішення, вимога та рішення про застосування фінансових санкцій.
Крім того, ФОП ОСОБА_1 на запит 07.10 19р. №3683/04-36-33-06 не надав документального підтвердження в повному обсязі, яке надає право віднести і інших операцій, що оподатковуються за нульовою ставкою (Рядок 3) та операцій, що не є об`єктом оподаткування (стаття 196 розділу V Кодексу), операції з постачання послуг за межами митної території України та послуг, місце постачання яких визначено відповідно до пунктів 186.2. 186.3 статті 186 розділ) V Кодексу за межами митної території України, операції, які звільнені від оподаткування (стаття 197 розділ) V Кодексу, підрозділ 2 розділу XX Кодексу, міжнародні договори (угоди)) (Рядок 5). Аналіз наданих первинних документів наведено в додатку №4 до акту.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив у задоволенні позовної заяви позивача відмовити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві до позову.
Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності та взятий на податковий облік 13.12.2000 року, код основного виду економічної діяльності: 49.41 вантажний автомобільний транспорт.
Перевіркою встановлені порушення:
1) п.63.3 ст. 63, п.п. 16.1.3 п.16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платником податків не повідомлено про об`єкти оподаткування та об`єкти пов`язані оподаткуванням до податкового органу за основним місцем обліку повідомленням за формою № 20-ОПП;
2) п.44.1 ст.44, п.44.3. ст.44, п.85.2 ст.85 Податковою кодексу України не надано первинні документи, які стосуються ведення фінансово-господарської діяльності;
3) п. п.44.1 ст.44, ст. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України заниження суми чистого оподаткування доходу за 2017 - 4615373, 04 грн, за 2018 рік - 4232028,39 грн., в результаті чого донараховано податок на дохід фізичних осіб за 2017 рік у сумі 830767,15 грн та за 2018 рік - 761765,11 грн;
4) пп. 177, ст. 177 Податкового кодексу України заниження суми чистою оподатковуваною доходу за 2017р. -4615373,04 грн, за 2018р. - 4232028,39грн, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2017 році у сумі 830767,15грн. та за 2018 році - 761765, 11 грн;
6) порушено п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне страхування», згідно з п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне страхування» за несвоєчасну сплату єдиного внеску за ФОП;
9) п. 201.1 п. 201.2 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в частині відсутності реєстрації податкових накладних, що вимагає п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України.
Перевіркою встановлено, що у період з 01.01.2027 року по 31.12.2018 року згідно з даними обліку доходів та витрат, податкової звітності ФОП ОСОБА_1 здійснював міжнародні вантажні перевезення та перевезення на території України, технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, логістично-експедиційні послуги з організації перевезень експортних, імпортних вантажів та перевезень по Україні.
У ході проведення перевірки 07.10.2019 року, 11.10.2019 року ФОП ОСОБА_1 вручено запити на підставі пп. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України про надання первинних документів та пояснення стосовно питань, які виникли у ході проведення перевірки, на які пояснення та документи надані не в повному обсязі, а саме: не надано Книги обліку доходу та витрат, міжнародні ТТН (CMR), договори з замовниками, акти виконаних послуг за перевіряємий період.
Судом встановлено, що підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних рішень стало декілька виявлених під час перевірки порушень:
1) включив виграти на утримання, технічне обслуговування, і ремонтні вантажного автомобіля включається до складу витрат, пов`язаних з провадженням господарської діяльності, безпідставно неправомірно задекларовано витрати 2017 році на суму 744850,53 грн, у 2018 році на суму 334076,63 грн. Детальний перелік витрат на утримання, технічне обслуговування ремонті вантажного автомобіля наведено у додатку №1 до акту;
2) включив витрати страхування автотранспортних засобів та водії, які не передбачено п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України, у 2017 році на суму 184500,16 грн, у 2018 році на суму 157771,81 грн.;
4) включив витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності (згідно з наданих первинних документів відсутня інформація щодо орендування приміщення за адресою АДРЕСА_2 ), у 2017 році на суму послуг (постачання питної води від ПАТ «ІДС Аква Сервіс», Філія ПрАТ «ІДС Аква Сервіс» а м. Кривий Ріг, та надання телекомунікаційних послуг від ПАТ «Фарлеп-інвест») 9344,29 грн, у 2018 році на суму послуг (постачання питної води від ТОВ «Криворіж Аква Сервіс») та надання телекомунікаційних послуг від ПАТ «Фарлеп-Інвест» 3106,98 грн. Детальний перелік витрат на утримання, технічне обслуговування і ремонт вантажного автомобіля;
5) включив витрати документально не підтверджені, у 2017 році на суму 3654915,41 грн, у 2017 році на суму 3583463, 32 грн.
Таким чином, за результатами перевірки, ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги пп. 44.1 ст. 44, пп. 177.4.5 пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України на загальну суму 8847401,43 грн, в тому числі у 2017 році - 4615373,04 грн, у 2018 році - 4232028,39 грн.;
7) несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування, у зв`язку з чим платником порушено п. 8 ст.9. Закону України № 2464, тому згідно п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України за несвоєчасну сплату єдиного внеску платнику нараховується штраф у розмірі 20 % від своєчасно не сплачених сум та згідно з п. 10 ст. 25 Закону України № 2464 до платника застосовується пеню з розрахунку 0,1;% суми недоплати за кожний день простроченого платежу;
9) порушено вимоги п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України в частині не включення податкового зобов`язання сум від товарів/послуг, що не використовуються у господарській діяльності та не надання документального підтвердження, яке надає право віднести до інших операцій, що оподатковуються за нульовою ставкою, чим занизив показник обсягу постачання у 2017 році на суму 10557845 грн та у 2018 році на суму 10266303 грн. та порушено вимоги п. 201. 1 п. 201 .2 ст. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України, в частині відсутності реєстрації податкових накладних, що вимагає п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України.
Судом не беруть до уваги доводи відповідача, що первинні документи до перевірки не були надані позивачем, оскільки акту про ненадання позивачем документів до перевірки відповідачем до суду надано не було.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи при вирішенні справи по суті суд виходив з таких міркувань.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.
Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
За приписами ст.138 Податкового кодексу України однією зі складових витрат, які враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є витрати операційної діяльності, які включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Згідно з п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. За п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування доходів є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Підпунктом 177.4.1 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отримання доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.
Водночас, як визначено підпунктами 177.4.5, 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.
Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.
Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).
Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.
Таким чином, наведеними нормами урегульовано порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, при цьому види основних засобів подвійного призначення визначені підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України це земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.
Наведена норма є імперативною, тобто такою, що категорично визначає спосіб та межі її застосування, не допускає жодних відхилень від вичерпного переліку прав і обов`язків суб`єкта (прямо вказує правило поведінки); є безальтернативною для сторін, тобто такою, що не встановлює можливості для самостійного визначення обсягу прав та обов`язків в окремих випадках (не передбачає свободи вибору поведінки суб`єкта господарювання).
Таким чином, немає необхідності у додатковому (альтернативному, спеціальному) тлумаченні поняття основних засобів подвійного призначення в контексті підпунктів 177.4.5, 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, оскільки наведені норми містять чітку імперативну заборону на включення до складу витрат амортизаційних витрат на легкові та вантажні автомобілі як на основні засоби подвійного призначення.
На переконання суду законодавець відніс, зокрема, вантажні автомобілі до основних засобів подвійного призначення з метою урегулювання порядку оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, та при цьому спосіб використання цих вантажних автомобілів суб`єктом господарювання (з комерційною метою чи для особистих потреб фізичної особи) не має юридичного значення.
За результатом аналізу статті 177 Податкового кодексу України, можна зробити висновок, що фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування не має права віднести на витрати амортизаційних відрахування з вартості основних засобів придбаних до 01.01.2017 року.
З зазначеного слідує про відсутності у відповідача будь-яких обґрунтувань та доводів в спростування вищезазначеного факту.
Крім того, відповідно до пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.
Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Наказом Міністерства доходів і зборів від 16.09.2013 № 481 затверджено Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність.
В порушення вимог п. 44.1 п. 44.3 ст. 44. п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 . Книга обліку доходів та витрат не ведеться.
Позивачем дану обставину в ході судового розгляду справи не спростовано та обґрунтованих причини її відсутності не зазначено.
Позивачем під час своєї господарської діяльності використовувались транспортні засоби - вантажні автомобілі, а саме: вантажні сидлові тягачі, спеціалізований вантажний сідловий тягач, сідловий тягач, напівпричіп бортовий, причіп бортовий, загальний напівпричіп бортовий.
Водночас, суд критично оцінює доводи позивача щодо неможливості використання вантажних транспортних засобів, окрім, як у межах його господарської діяльності, оскільки чинним законодавством не встановлено обмежень і заборон для такого використання.
Для вирішення спірних правовідносин необхідно з`ясувати чи відносяться вантажний сідловий тягач до вантажних автомобілів у розумінні Податкового кодексу України, причому вирішальним фактором при віднесенні транспортного засобу до відповідної категорії є його технічні умови, сфера застосування та призначення.
Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-ІІ (далі - Закон №2344-ІІІ) визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.
Відповідно до ст. 1 Закону №2344-ІІІ автомобіль колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт.
Автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій.
Автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.
Напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.
Разом з тим, відповідно до статті 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на такі різновиди:
загального призначення - транспортний засіб, не обладнаний спеціальним устаткуванням і призначений для перевезення пасажирів або вантажів, до якого, в тому числі, відноситься напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу;
спеціалізованого призначення - транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів, до яких, в тому числі, відноситься сідельний тягач);
спеціального призначення - транспортний засіб, призначений для виконання спеціальних робочих функцій.
Аналіз положень наведених норм дає підстави для висновку, що напівпричіп за своєю конструкцією призначений для використання з сідловим тягачем, частина повної маси якого передається на цей тягач через сідлово-зчіпний пристрій.
Однак, у статті 1 Закону №2344-ІІІ відсутнє визначення «сідловий тягач».
Згідно з Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТЗЕД), затвердженої Законом України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 №584-VII, сідловий тягач належить до товарної позиції трактори колісні для напівпричепів (код 8701 20). При цьому, трактор не відноситься ні до вантажних, ні до легкових автомобілів.
Згідно з визначенням поняття «сідельний тягач», наведеним у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, таким є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.
З аналізу наведеного, судом встановлено, що фактично сідловий тягач є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.
Таким чином, суд робить висновок про правомірність тверджень податкового органу щодо віднесення сідлових тягачів до вантажних автомобілів, оскільки сідловий тягач в силу норм законодавства є автомобілем, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.
Викладені, представником позивача у відповіді на відзив твердження, не знайшли свого підтвердження, осквльки з наданих позивачем первинниз документів вбачається, що останній використовував сідловий тягач для пеевезення міжнародних товарів та виписував земельні карти на них.
Також, суд зазначає, що перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України, платником податків не повідомлено про об`єкти оподаткування та об`єкти пов`язані оподаткуванням до податкового органу за основним місцем обліку повідомленням за формою № 20-ОПП.
Відповідно до п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).
Згідно з ст. 22.1 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.
Відповідно до пп.16.1.3, п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів;
В порушення п. 63.3 Податкового кодексу України позивачем не повідомлено орган контролю про об`єкти пов`язані з оподаткуванням та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням податкового органу за основним місцем обліку повідомлення за формою № 20-ОПП, а саме: для здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 не надав документального підтвердження стосовно орендування та використовування приміщення. Докази на підтвердження зворотного під час судового засідання представником позивача не надано.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону N 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону N 2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до п. 178.4 ст. 178 Податкового кодексу України фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб.
Згідно з п.178.3 ст. 178 Податкового кодексу України оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.
Фізичні особи, які провадять господарську діяльність в обов`язковому порядку разом з податковою декларацією подають додаток Ф2 (в 2017р., 2018р.) до податкової декларації.
У графі 2 таблиці 3 додатка 5 до Звіту з єдиного внеску «Сума доходу, заявлена в податковій декларації», в рядках календарних місяців зазначається як середньомісячний річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом ділення річного чистого доходу (прибутку) на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий. При цьому в місяцях, в яках дохід не отримувався, у таких графах проставляється прочерк (на паперових носіях), у разі надсилання Звіту в електронній формі, поле залишається незаповненим.
До зазначеної суми, з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, застосовується відповідна ставка, зазначена у частині 11 статті 8 Закону № 2464,
При цьому сума единого внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Таким чином, перевіряючими правомірно встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу на суму 4615373,04грн. у 2017 році та на суму 4232028,39грн. у 2018 році.
Сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок становить: 2017р. - 498750,00грн., 2018р. - 670140,00 грн.
Розрахунок відповідних сум відхилення наведено на стор. 17 акту перевірки.
Відповідальність за вказане порушення передбачено пп.3 п.11 ст.25 Закону №2464-VI.
В ході перевірки також встановлено несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме: відповідно п.8 ст.9 Закону №2464-VІ платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
В перевіряємому періоді в інтегрованій картці платника 71040000 "Для фізичних осіб - підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність", в автоматичному режимі відбулися нарахування єдиного внеску.
Таким чином, платником порушено п.8 ст.9 Закону №2464-VІ.
Згідно з п.2 ч.11 ст.25 Закону №2464-VI за несвоєчасну сплату єдиного внеску платнику нараховується штраф у розмірі 20 відсотків від своєчасно не сплачених сум та згідно п.10 ст.25 вищезазначеного Закону до платника застосовується пеню з розрахунку 0,1% суми недоплати за кожний день простроченого платежу.
Згідно з п.4 ч.1 ст.4 та п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VІ фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену процедуру оподаткування, є платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та повинні своєчасно та в повному обсязі нарахувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідальність за вказане порушення передбачено пп.3 п. 11 ст.25 Закону №2464-УІ.
Досліджуючи ведення обліку придбання та продажу товарів (робіт, послуг), обчислення, повноти і своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість, судом встановлено наступне.
За період з 01.01.17 по 31.12.17 ФОП ОСОБА_1 задекларовано податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 176781 грн.
За результатами перевірки суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 , за період з 01.01.17 по 31.12.17, складає 2288350 грн.
За результатами перевірки суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 , за період з 01.01.18 по 31.12.18, складає 2114834 грн.
Отже, ФОП ОСОБА_1 , занижено обсяги постачання з ПДВ, за 2017 рік у розмірі 9344 грн. (за ставкою 20%) та за 2018 рік у розмірі 3107 грн. (за ставкою 20%) в частині не відображення у складі податкового зобов`язання сум від операцій, які не задіяні у господарській діяльності.
Також, ФОП ОСОБА_1 занижено обсяги постачання з ПДВ, за 2017 рік у розмірі 10548501 грн. (за ставкою 20%) та за 2018 рік у розмірі 10263196 грн. (за ставкою 20%), в частині відсутності документального підтвердження, яке надає право віднести до Інших операцій, що оподатковуються за нульовою ставкою (Рядок 3) та Операцій, що не є об`єктом оподаткування (стаття 196 розділу V Кодексу), операції з постачання послуг за межами,митної території України та послуг, місце постачання яких визначено відповідно до пунктів 186.2, 186.3 статті 186 розділу V Кодексу за межами митної території України, операції, які звільнені від оподаткування (стаття 197 розділу V Кодексу, підрозділ 2 розділу XX Кодексу, міжнародні договори (угоди)) (Рядок 5).
З урахуванням змін, внесених до статті 198 розділу V Податкового кодексу України, Законами України від 28 грудня 2014 року N 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" та від 16 липня 2015 року N 643-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення адміністрування податку на додану вартість", з 1 липня 2015 року податковий кредит звітного періоду формується платником податку із сум податку на додану вартість, нарахованих (сплачених) при придбанні товарів/послуг незалежно від напряму їх використання (в оподатковуваних чи неоподатковуваних операціях).
Водночас пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені Податковим кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання та/або починають використовуватися в операціях, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, що здійснюються платником податку в межах балансу, та в операціях, що не є господарською діяльністю.
При нарахуванні податкових зобов`язань використовується ставка податку (20 або 7 відсотків), яка застосовувалась при придбанні таких товарів/послуг, необоротних активів та зазначена в податковій накладній, складеній при їх постачанні.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначені статтею 200 Податкового кодексу України.
Згідно з пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного, податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.
Відповідно до абзацу «а» п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Згідно з п.п. «б» п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-УІ із змінами та доповненнями об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце достачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 Податкового кодексу України.
При цьому відповідно до п. 186.4 ст. 186 Податкового кодексу України місцем постачання послуг є місце реєстрації постачальника, крім операцій, зазначених у п.п. 186.2 і 186.3 ст. 186 Податкового кодексу України.
Отже місцем постачання послуг з перевезення вантажів є місце реєстрації постачальника. Таким чином, якщо послуги з перевезення надаються перевізником (резидентом), то такі послуги підлягають оподаткуванню ПДВ на загальних підставах (незалежно від того, замовнику-резиденту чи замовнику - нерезиденту надаються так. послуги).
Якщо послуги перевезення надаються перевізником (нерезидентом), що не має постійного представництва на митнім території України, то операції з постачання таких послуг не підпадають під об`єкт оподаткування ПДВ «незалежно від того, замовнику-резиденту чи замовнику-нерезиденту надаються такі послуги).
Відповідно до п.п. «а» п п. 195.1.3 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України операції з міжнародного перевезення пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом оподатковуються за нульовою ставкою.
При цьому міжнародним перевезенням вважається перевезення, що здійснюється за єдиним міжнародним перевізним документом. Під єдиним міжнародним перевізним документом маються на увазі документи, складені мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту.
Законодавством не передбачено оформлення міжнародного перевезення різними документами в залежності від відрізка маршруту.
Нульова ставка ПДВ, визначена п.п. 195.1 3 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України, застосовується до операцій з постачання послуг з міжнародного перевезення вантажів по всьому маршруту перевезення вантажів в цілому без поділу його на відрізки в межах митної території України та поза межами митної території України, за умови що таке перевезення здійснюється за єдиним міжнародним перевізним документом.
В порушення норм п.п. 195.1.3 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України, ФОП ОСОБА_1 на запит 07.10.19р. №3683/04-36-33-06 не надав документального підтвердження в повному обсязі, яке надає право віднести до Інших операцій, що оподатковуються за нульовою ставкою (Рядок 3) та Операцій, що не є об`єктом оподаткування (стаття 196 розділу V Кодексу), операції з постачання послуг за межами митної території України та послуг, місце постачання яких визначено відповідно до пунктів 186.2, 186.3 статті 186 розділу V Кодексу за межами митної території України, операції, які звільнені від оподаткування (стаття 197 розділу V Кодексу, підрозділ 2 розділу XX Кодексу, міжнародні договори (угоди)) (Рядок 5). Аналіз наданих первинних документів наведено в Додатоку №4 до акту.
В порушення норм п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України, ФОП ОСОБА_1 не включені до таблиці 1 «Операції на митній території України, що оподатковуються податком на додану вартість за основною ставкою та ставкою 7%, крім ввезення товарів на митну територію України» Розділу І «Податкові зобов`язання» додатку 5 до декларацій суми податкових зобов`язань від операцій, що не пов`язані з веденням господарського обліку, за період 2017 - 2018 роки, а саме: питна вода "Аляска" 18.9л. негаз, телекомунікаційні послуги, бутиль 18,9 л., водяна помпа.
Перелік операцій, які не пов`язані з господарською діяльністю позивача наведено у додатку №3 до акту перевірки.
Пунктом 201.1 ст.201 Податкового кодексу України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом 201.2 ст.201 Податкового кодексу України визначено, що форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Пунктом 201.10 ст.201 Податкового кодексу України - при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
В порушення п. 189.1 ст.189, п.201.1, п.201.2, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 на момент проведення перевірки, зведені податкові накладні на операції з придбаних ТМЦ та послуг, що не використовуються у господарській діяльності в Єдиному реєстрі податкових накладних не зареєстровані.
Статтею 120-1 Податкового кодексу України (в редакції чинній до 31.12.2016) встановлена відповідальність щодо порушення термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам ПДВ, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Пунктом 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України визначено, що відсутність з вини платника реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 180 календарних днів з дати їх складання тягне за собою накладення штрафу у розмірі 50 % від суми ПДВ, зазначеної в таких податковій накладній/розрахунку коригування.
Пунктом 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України передбачено, що відсутність з вини платника реєстрації податкової накладної, що підлягає наданню покупцю - платнику податку на додану вартість, та розрахунку коригувань до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 180 календарних днів з дати їх складання тягне за собою накладення на платників податку, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 ПКУ покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі 50 відсотків від суми податку на додану вартість зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування.
Статтею 120-1 Податкового кодексу України (в редакції чинній з 01.01.2017) визначена відповідальність за порушення платником податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 ПКУ, для реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 ПКУ покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу.
Пунктом 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України передбачено, що відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в лому реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), ладеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні - рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.
Таким чином, штрафні санкції, за порушення термінів або відсутність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, з 01.01.2017 не застосовуються виключно до операцій які: звільнені від оподаткування; оподатковуються за нульовою ставкою.
Отже, відсутність реєстрації податкових накладних, які мали бути виписані ФОП ОСОБА_1 , у періоді з 01.01.2017 по 31.12.2018, на операції з придбаних послуг, що не використовуються у господарській діяльності, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50% суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість відповідно до п. 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України.
Згідно п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування.
Стосовно правомірності декларування сум податкового кредиту, суд зазначає наступне.
За період з 01.01.17 по 31.12.17 ФОП ОСОБА_1 задекларовано податкового кредиту з податку на додану вартість у сумі 140325 грн.
За результатами перевірки суми податкового кредиту з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 , за період з 01.01.17 по 31.12.17, складає 140325 грн.
Висновок щодо повноти декларування та своєчасності сплати податку на додану вартість, правомірності декларування сум податку, що підлягають бюджетному відшкодуванню.
За період з 01.01.17р. по 31.12.17р. ФОП ОСОБА_1 задекларовано податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 41 грн.
За результатами перевірки сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету , за період з 01.01,17р. по 31.12.17р. складає 2111570 грн.
За період з 01.01.18р. по 31.12.18р. ФОП ОСОБА_1 задекларовано податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 0грн.
За результатами перевірки сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету , за період з 01.01.18р. по 31.12.18р. складає 2053261 грн.
Зведені дані щодо задекларованих та встановлених у ході проведення перевірки сум податку на додану вартість
Виходячи з вищевикладеного ФОП ОСОБА_1 порушено:
2) вимоги п. 201.1 п. 201.2 п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в частині відсутності реєстрації податкових накладних, що вимагає п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України.
Законом України від 31.07.2015р. №1621-VII „Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України" встановлено військовий збір.
Законом України від 28 грудня 2015 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 01.01.2015, оподаткування військовим збором подовжено до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України (пункт 161 підрозділ 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України)
Відповідно до пп.1.1 п.161 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, платниками військового збору є особи, визначені п. 162.1 ст.162 Податкового кодексу України.
Ставка військового збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування (пп.1.3 п. 161 прим.1 підр.10 р. XX Податкового кодексу).
Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 Податкового кодексу України (підпункт 1.2 пункт 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України).
Для резидента - це загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено підпунктами 164.2.1 - 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164 Податкового кодексу Ураїни. Крім того, до цього переліку включаються інші доходи, крім зазначених у ст. 165 Податкового кодексу України, що передбачені підпунктом 164.2.20 пункту 164.2 ст. 164 Податкового кодексу.
Відповідно до пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із ст.177 Податкового кодексу.
Об`єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України).
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст. 168 Податкового кодексу України (пп. 1.4 п. 161 прим. 1 підр.10 р. XX Податкового кодексу).
Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у ст.171 Податкового кодексу (пп.1.5 п. 161 прим.1 підр.10 р. XX Податкового кодексу України).
Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та у спосіб, визначені ст.176 Податкового кодексу України (пп.1.6 п. 161 прим.1 підр.10 р. XX Податкового кодексу України).
Враховуючи вищевикладене, ФОП ОСОБА_1 в перевіряємому періоді був платником військового збору.
Виходячи з виявлених порушень викладених у п.п.3.1.2 акту перевірки, встановлено заниження отриманого чистого оподатковуваного доходу ФОП ОСОБА_1 від провадження господарської діяльності за 2017р. на суму 4615373,04 грн. та за 2018р. на суму 4232028,39грн.
З аналізу наданих представником позивача документів, судом не знайдено підстав на спростування висновків контролюючого органу про порушення вимог законодавства, натомість відповідачем доведено правомірність винесених рішень за наслідками проведеної перевірки в розумінні ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинсва України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судовий збір стягненню на користь позивача не підлягає.
Керуючись ст.ст. 241-246, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 02 березня 2020 року.

Суддя С.В. Ніколайчук