Справа № 1.380.2019.005377
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.005377
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Лізогуб В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 , у якому позивач просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не зарахування до спеціального стажу періоду навчання у Львівському державному інституті фізичної культури і роботи на посадах інструктора-методиста спортивного комплексу по боксу облради «Колос» та вихователя гуртожитку з правом ведення годин тренера-викладача СПТУ № 65 м. Москва; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років: період навчання у Львівському державному інституті фізичної культури з 01.09.1982 по 28.06.1986; роботу на посаді інструктора-методиста по роботі з дітьми спорткомплексу по боксу облради «Колос» з 04 серпня 1986 по 30.06.1987; роботу на посаді вихователя гуртожитку з правом ведення годин тренера-викладача СПТУ № 65 м. Москва з 29 лютого 1988 року по січень 1990 та з 01 липня 1990 року по 01 вересня 1991 року та зобов`язати призначити пенсію за вислугу років.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою зарахувати до спеціального стажу, зокрема роботу на посаді інструктора-методиста по роботі з дітьми спорткомплексу по боксу облради «Колос» з 04 серпня 1986 по 30.06.1987; роботу на посаді вихователя гуртожитку з правом ведення годин тренера-викладача СПТУ № 65 м. Москва з 29 лютого 1988 року по січень 1990 та з 01 липня 1990 року по 01 вересня 1991 року та додавала підтверджуючі документи, однак їй безпідставно було відмовлено. Зазначає, що час роботи на посаді вихователя, який працював у гуртожитку СПТУ повинен бути включений до стажу роботи за спеціальністю для призначення пенсії за вислугу років, оскільки робота на цій посаді не перевищує 1/3 роботи на посадах і в закладах, які передбачені в додатку 1 до постанови Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 № 1397 розділу 3.2, який включений до Розділу 2 Положення про пенсії за вислугу років. Також підлягає до зарахування до спеціального стажу позивача робота на посаді інструктора-методиста по роботі з дітьми спорткомплексу по боксу облради «Колос» відповідно до Положення «Про порядок обчислення стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я», затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 року № 1397 та Постанови Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 року.

Згідно ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 закрито провадження у справі № 1.380.2019.005377 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в частині вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не зарахування до спеціального стажу періоду роботи на посадах інструктора-методиста спортивного комплексу по боксу облради «Колос» та вихователя гуртожитку з правом ведення годин тренера-викладача СПТУ № 65 м. Москва та щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років: роботи на посаді інструктора-методиста по роботі з дітьми спорткомплексу по боксу облради «Колос» з 04.08.1986 по 30.06.1987; роботу на посаді вихователя гуртожитку з правом ведення годин тренера-викладача СПТУ № 65 м. Москва з 29.02.1988 по січень 1990 року та з 01.07.1990 по 01.09.1991.

Згідно рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 в задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дії відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 380.2019.005377, пров № А/857/540/20 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 залишено без змін.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2020 у справі № 1.380.2019.005377, пров № А/857/541/20 скасовано ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 про закриття провадження у справі № 1.380.2019.005377 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії та направлено справу № 1.380.2019.005377 для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Отже, предметом розгляду даної справи є визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до спеціального стажу періоду роботи на посадах інструктора-методиста спортивного комплексу по боксу облради «Колос» та вихователя гуртожитку з правом ведення годин тренера-викладача СПТУ № 65 м. Москва та зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років: роботу на посаді інструктора-методиста по роботі з дітьми спорткомплексу по боксу облради «Колос» з 04 серпня 1986 по 30.06.1987; роботу на посаді вихователя гуртожитку з правом ведення годин тренера-викладача СПТУ № 65 м. Москва з 29 лютого 1988 року по січень 1990 та з 01 липня 1990 року по 01 вересня 1991 року та відповідно, призначити пенсію за вислугу років.

Відповідач проти позову заперечив. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що Переліком установ, організацій і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 р № 1397 посади вихователя гуртожитку СПТУ та інструктора-методиста по роботі з дітьми спорткомплексу не передбачені, до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 зараховано 22 роки 9 місяців та 16 днів, тому немає підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Позивач у відповіді на відзив вказує, що при її зверненні з запитом до Бориславського професійного ліцею їй було надано довідку, що гуртожиток ліцею є структурним підрозділом Бориславського професійного ліцею, а посада вихователя гуртожитку відноситься до педагогічних працівників, що виконують діяльність виховного процесу з дітьми, які проживають в гуртожитку. Листом Міністерства освіти і науки України № 5.1/12-19 від 29.10.2019 позивачу також надано роз`яснення, що посада вихователя гуртожитку закладу професійного-технічної освіти є посадою педагогічного працівника, який має державні гарантії відповідно до ст.. 57 Закону України «Про освіту».

Згідно ухвали від 06.02.2020 прийнято справу № 1.380.2019.005377 до провадження, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, призначено підготовче засідання 03.03.2020.

Згідно протокольної ухвали від 03.03.2020 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 09.04.2020.

Позивач подав клопотання про розгляду справи без участі позивача та його представника.

Відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке суд відхилив у зв`язку з тим, що позивач та відповідач подали письмові пояснення та всі наявні документи для розгляду справи, а участь уповноважених представників не була визнана обов`язковою.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для справи суд виходив з наступного.

ОСОБА_1 з 2013 року зверталась до органів пенсійного фонду з приводу призначення їй пенсії за вислугу років.

На заяву позивача від 19.07.2019 щодо обчислення спеціального стажу за 1986-1991 роки відповідач надав відповідь від 31.07.2019 № 72/К-13/3 02.03-14, у якій повідомив, що до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 можливо зарахувати 22 роки 9 місяців 16 днів. Переліком установ, організацій і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 р № 1397 посади вихователя гуртожитку СПТУ та тренера-викладача професійно-технічних закладів не передбачені. Крім того, вказано, що відповідно до постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.05.2015 у справі № 876/585/14 зобов`язано зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, роботу на посаді інструктора-методиста ДЮСШ Миколаївської облради ВДФСО з 01 липня 1987 року по 29 лютого 1988 року (8 місяців) та на посаді вихователя гуртожитку з правом ведення годин тренера-викладача СПТУ № 65, м. Москва, з січня по липень 1990 року (6 місяців). Зазначає, що судом розглядались періоди робити позивача протягом 1986 1991 рр., проте зобов`язано зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років лише період з 01.07.1987 по 29.02.1988 (8 місяців) та з січня по липень 1990 (6 місяців).

Позивач, не погодившись з позицією відповідача звернувся до суду.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 № 2145- VIII держава забезпечує педагогічним і науково-педагогічним працівникам, зокрема правовий, соціальний, професійний захист.

Згідно з ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 02.11.1991 № 1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про позашкільну освіту» від 22.06.2000 № 1841-ІІІ педагогічні працівники закладів позашкільної освіти мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 року № 103/98-ВР держава забезпечує педагогічним працівникам закладів професійної (професійно-технічної) освіти та установ професійної (професійно-технічної) освіти пенсію за вислугу років за наявності стажу безперервної педагогічної роботи не менше ніж 25 років.

Стаття 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватись у будь який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 року (далі Перелік 909).

Відповідно до примітки 3 до Переліку 909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 р., яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді старшої піонервожатої зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року N 1397 "Про пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я та сільського господарства", яка була чинною у досліджуваний період роботи позивача, пенсії за вислугу років призначаються незалежно від віку: вчителям та іншим працівникам освіти - при стажі роботи за фахом не менше 25 років; лікарям та іншим працівникам охорони здоров`я - при стажі роботи за фахом не менше 25 років в сільській місцевості і селищах міського типу (робітничих селищах) і не менше 30 років в містах.

При обчисленні стажу роботи за спеціальністю розрізняються:

робота, що дає право на пенсію за "Переліком установ, організацій та посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років"; надалі іменується Перелік. Перелік дано в додатку до Постанови Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року N 1397.

робота і інші види діяльності, що підлягають заліку в стаж за фахом при певних умовах за "Положенням про порядок обчислення стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я"; надалі іменується Положення. Положення затверджено Постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року N 1397.

Відповідно до п.3 Розділу 1 Переліку - право на пенсію за вислугу років мають викладачі та вчителі навчальних закладів системи трудових резервів, школи та училища професійно-технічної освіти інших систем (крім вищих навчальних закладів).

Згідно з пп. «д» п. 1 Положення - вчителям, лікарям та іншим працівникам освіти і охорони здоров`я до стажу роботи за спеціальністю, крім роботи в установах, організаціях і посадах, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються: методична, науково-методична та навчально-методична робота в школах і середніх спеціальних навчальних закладах, навчальних, педагогічних, навчально-методичних, методичних і науково-методичних кабінетах, станціях і бюро.

Згідно з п.2 Положення до стажу роботи вчителів та інших працівників освіти, крім роботи, зазначеної в пункті 1 цього Положення, зараховуються:

робота за фахом в технікумах, комвузах, робітфаках, профшколах і радпартшколі, в школах, училищах та на курсах професійного та професійно-технічної освіти, в школах малограмотних і пунктах ліквідації неписьменності і малограмотність, у позашкільних дитячих установах і в дитячих кімнатах;

робота на керівних, інструктивних та інспекторських посадах в установах, органах і організаціях народного, професійного та професійно-технічної освіти, а також на керівних, інструктивних та інспекторських посадах в профспілці, що об`єднує працівників освіти.

Відповідно до абзацу другого п.2 Положення в стаж роботи вчителів та інших працівників освіти зараховується робота за фахом в технікумах, в школах, училищах та на курсах професійного та професійно-технічної освіти, у позашкільних дитячих установах і ін. До роботи за фахом належить:

в середніх спеціальних і професійно-технічних навчальних закладах - робота в якості директора, його заступника з навчальної (навчально-виховної) роботи, майстри (інструктори) виробничого навчання, вихователя гуртожитку (якщо гуртожиток є структурним підрозділом навчального закладу) і т.д.;

в школі - робота в якості майстра виробничого навчання, інструктора з праці;

у позашкільних дитячих установах - робота в якості керівника або заступника керівника цих установ, керівника гуртка, тренера-викладача та ін.

До позашкільних дитячих установ належали Палаци і Будинки піонерів, станції юних техніків, юних туристів; дитячо-юнацькі клуби моряків з флотилії і пароплавствами; дитячо-юнацькі спортивні школи; дитячі стадіони, дитячі парки, піонерські табори; вечірні школи музичного та художнього освіти; дитячі хорові студії; клуби юних техніків; дитячі будинки культури і кімнати школяра, створювані профспілковими та громадськими організаціями, та ін.

Відповідно до п.4 Положення час роботи, зазначеної в пунктах 1, 2 і 3 цього Положення, зараховується до стажу роботи за спеціальністю при умови, якщо не менше 2/3 стажу, необхідного для призначення пенсії відповідно до цієї постанови, доводиться на роботу в установах, організаціях і посадах, робота в яких дає право на цю пенсію.

Записи у трудовій книжці ОСОБА_1 підтверджують стаж роботи позивача, зокрема:

з 04.08.1986 по 30.06.1987 інструктором-методистом по роботі з дітьми спорткомплексу по боксу облради «Колос»;

з 29.02.1988 по 01.09.1991 вихователем гуртожитку з правом ведення годин тренера-викладача СПТУ № 65, м. Москва.

Відповідно до довідки Миколаївської обласної ради професійних спілок від 17.09.2012 № 04-29/-18 ОСОБА_1 дійсно працювала на посаді інструктора-методиста по роботі з дітьми КДЮСШ з боксу Миколаївської обласної ради ДСТ «Колос» з 4 серпня 1986 року (розпорядження № 157 від 04.08.1986 р.) по 30 червня 1987 року (розпорядження № 129 від 30.06.1987) та на посаді інструктора методиста по роботі з дітьми КДЮСШ Миколаївської обласної ради ВДФСТ профспілок з 1 липня 1987 року (розпорядження № 93 від 01.07.1987) по 29 лютого 1988 року (розпорядження № 36 від 29.02.1988). Ці організації були підвідомчі облпрофраді.

Відповідно до архівних довідок ДКУ м. Москви «Центральний об`єднаний архів міста Москви» від 09.08.2019 № 03-959/19 та від 09.08.2019 № 03-959-19 ОСОБА_1 зарахована на посаду вихователя гуртожитку з 20 лютого 1988 року. ОСОБА_1 звільнено з посади вихователя гуртожитку у зв`язку з скороченням штату на підставі наказу № 46-к від 11.03.1991. Позивачу нараховувалась заробітна плата з лютого 1988 по квітень 1991 з відрахуванням в соцстрах і ПФ.

Відповідно до вищевказаних норм чинного законодавства на час роботи позивача у позашкільних дитячих установах робота на посадах інструктора-методиста по роботі з дітьми та вихователя гуртожитку підлягала зарахуванню в стаж за фахом (за спеціальністю). Час роботи позивача на даних посадах не перевищує 1/3 стажу, необхідного для призначення пенсії.

Що стосується покликання відповідача на відсутність зазначених посад у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 року суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. 3 ст. 46 Основного Закону).

Конституційний Суд України у п. 3.4 Рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 зазначив, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, а саме Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у п. 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Таким чином суд вважає, що незважаючи на відсутність у Переліку № 909 посад, які позивач просить зарахувати їй до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, за наявності нечіткості та прогалин щодо захисту прав позивача у сфері пенсійного забезпечення слід віддати перевагу найбільш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України.

Аналогічний підхід застосовано Верховним судом при вирішенні справи № 876/5312/17 провадження № 11-860апп18. З огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення викладачів у позашкільних закладах освіти, визначених у Конвенції, а також з метою реалізації положень ст. 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років.

Таким чином, Верховний суд прийшов до думки, що викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти. Стаж роботи викладачем та концертмейстером в дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909.

З огляду на вищевказане, наявні підстави для зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи за спеціальністю, який дає право на пенсію за вислугу років наступні періоди роботи: з 04 серпня 1986 року по 30.06.1987 року - на посаді інструктора-методиста по роботі з дітьми спорткомплексу по боксу облради «Колос; з 29 лютого 1988 року по січень 1990 року та з 01 липня 1990 року по 01 вересня 1991 року - на посаді вихователя гуртожитку з правом ведення годин тренера-викладача СПТУ № 65 м. Москва з 29 лютого 1988 року по січень 1990 року та з 01 липня 1990 року по 01 вересня 1991 року.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач позовні вимоги не спростував.

Отже, позов в частині вимог, які направлені для розгляду до Львівського окружного адміністративного суду Восьмим апеляційним адміністративним судом відповідно до постанови від 28.01.2020 у справі № 1.380.2019.005377 пров. А/857/541/20, підлягають задоволенню.

З огляду на встановлення при вирішенні даного спору наявності протиправної бездіяльності відповідача щодо не зарахування періодів роботи позивача до її спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років неправомірною також є бездіяльність органу пенсійного фонду щодо не призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на час звернення за призначенням пенсії, а отже, наявні підстави для зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 14, 77, 90, 241-246, 250, 255, п.3 Розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не зарахування до спеціального стажу періоду роботи ОСОБА_1 на посадах інструктора-методиста по роботі з дітьми спорткомплексу по боксу облради «Колос з 04 серпня 1986 року по 30.06.1987 року та на посаді вихователя гуртожитку з правом ведення годин тренера-викладача СПТУ № 65 м. Москва з 29 лютого 1988 року по січень 1990 року та з 01 липня 1990 року по 01 вересня 1991 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років:

- роботу на посаді інструктора-методиста по роботі з дітьми спорткомплексу по боксу облради «Колос з 04 серпня 1986 року по 30.06.1987 року.

- роботу на посаді вихователя гуртожитку з правом ведення годин тренера-викладача СПТУ № 65 м. Москва з 29 лютого 1988 року по січень 1990 року та з 01 липня 1990 року по 01 вересня 1991 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення виготовлено 14.04.2020.

Суддя Крутько О.В.