Справа № 554/7967/19
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2020-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2020 р.Справа № 554/7967/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Бегунца А.О. , Старостіна В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Дніпровської митниці Держмитслужби на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 04.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Струков О.М., вул. Навроцького, 5, м. Полтава, Полтавська область, 36002, повний текст складено 04.03.20 року по справі № 554/7967/19

за позовом ОСОБА_1

до Дніпровської митниці Держмитслужби

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

03.09.2019 позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Полтавської Митниці ДФС, в якому просив суд:

- поновити строк для звернення до суду на оскарження постанови заступника начальника Полтавської Митниці ДФС - начальника відділу протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Кримського А.О. в справі про порушення митних правил № 0399/80600/18 від 12.12.2018, згідно якої ОСОБА_1 був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України;

- постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України складену заступником начальника Полтавської Митниці ДФС - начальником відділу протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Кримським А.О. в справі про порушення митних правил № 0399/80600/18 від 12.12.2018 у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює сумі 8500 грн., а провадження у справі закрити;

- стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн.;

- стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправність оскаржуваної постанови. ОСОБА_1 вказав, що факту порушення терміну вивезення зазначеного транспортного засобу за межі митної території України у строк, встановлений ст. 95 Митного кодексу України, не заперечує, проте зазначив, що розмитнив транспортний засіб 10.01.2019 з дотриманням умов, визначених абзацом першим пунктом 9-3 Розділу ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» МК України, що є підставою для звільнення від адміністративної відповідальності за ст. 470 МК України.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 23.01.2020 замінено неналежного відповідача Полтавську Митницю ДФС на належного відповідача - Дніпровську митницю Держмитслужби.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04.03.2020 адміністративний позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з адміністративним позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби про скасування постанови № 0399/80600/18 від 12.12.2018 про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил.

Постанову заступника начальника Полтавської Митниці ДФС Кримського А.О. (в даний час - Дніпровської Митниці Держмитслужби) № 0399/80600/18 від 12.12.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 470 ч. 3 МК України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 8500 грн. - скасовано, а провадження у справі закрито.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської Митниці Держмитслужби витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000 гривень.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем зазначено, що Полтавською митницею ДФС здійснено всі передбачені законом заходи для виконання вимог щодо направлення позивачу постанови в справі про порушення митних правил № 0399/80600/18 від 12.12.2018, підстави неотримання останнім поштового відправлення не залежали від невиконання відповідачем своїх обов`язків. Також вказано, що митне оформлення транспортного засобу здійснено позивачем після притягнення останнього оскаржуваною постановою до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімум доходів громадян на суму 8 500,00 грн. Відповідач вважає, що рішення суду в частині стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської Митниці Держмитслужби витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9 000,00 грн. є необґрунтованим та безпідставним через сплив закінчення строку договору про надання консультаційних та юридичних послуг на час прийняття рішення судом першої інстанції.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 13.09.2018 старшим державним інспектором відділу протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Полтавської митниці ДФС Лазоренко Н.Г. відносно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил № 0399/80600/18 за ч. 3 ст. 470 МК України (а.с. 41-42).

12.12.2018 заступником начальника Полтавської митниці ДФС Кримським А.О. винесено постанову № 0399/80600/18 в справі про порушення митних правил, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, та накладено не нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. (а.с. 52)

З вищевказаної постанови вбачається, що 01.07.2018 року в зоні діяльності Харківської митниці ДФС громадянином України ОСОБА_1 на митну територію України в режимі «транзит» (витяг з програмно-інформаційного комплексу автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор») ввезено автомобіль марки «Kia Sorento» номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 (а.с. 52).

05.03.2019 за постановою від 12.12.2018 № 0399/80600/18 Київським відділом державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відкрито виконавче провадження № 58549308 (а.с. 141).

Не погоджуючись з постановою в справі про порушення митних правил № 0399/80600/18 від 12.12.2018, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Україна є правовою державою, у якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, закони приймаються на її основі й мають відповідати їй (стаття 1, частини перша, друга статті 8 Основного Закону України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Митним кодексом України (надалі - МК України) та Законом України від 08.11.2018 № 2612-VIII «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України».

Згідно ч. 1 ст. 318 МК України, митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 МК України, товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 93 МК України, товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні бути доставленими у митний орган призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 95 МК України, встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно ч. 1 ст. 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 5 ст. 255 МК України, митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується митним органом шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Згідно п. 13 Розділу І Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» від 08.11.2018 № 2612-VIII (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин), у розділі XXI «Прикінцеві та перехідні положення» у п. 9-3 установлено, що протягом 180 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» митне оформлення транспортного засобу, що класифікується за кодом товарної позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД та щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, здійснюється за умови сплати належних митних платежів та добровільної сплати до державного бюджету фізичною особою, яка є власником такого транспортного засобу або уповноважена розпоряджатися ним та декларує такий транспортний засіб для вільного обігу на митній території України, коштів у сумі, що дорівнює розміру п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Здійснення митного оформлення транспортного засобу з дотриманням умов, визначених абзацом першим цього пункту, звільняє осіб, відповідальних за дотримання строків та умов (вимог) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, від адміністративної відповідальності, передбаченої статтями 470, 481 та 485 цього Кодексу, за порушення митних правил стосовно транспортного засобу, щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту».

Відповідно до п. 1 Розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» від 08.11.2018 № 2612-VIII, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 7 і 8 розділу І та підпункту 1 пункту 2 розділу II цього Закону, які набирають чинності через 180 днів з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.

Вищевказаний закон опубліковано в газеті Голос України 24.11.2018, тобто він набрав чинності 25.11.2018.

Згідно ч. 1 ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 470 МК України, перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення більше ніж на десять діб, але не більше ніж на двадцять діб, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих документів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 494 МК України, про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про перевищення ОСОБА_1 встановленого ст. 95 МК України строку доставки вказаного автомобіля, що перебуває під митним контролем, до органу доходів і зборів призначення (пункту вивезення за межі митної території України), більше ніж на десять діб, чим порушено вимоги, встановлені п. 3 ч. 1 ст. 93 МК України.

Проте, як свідчать матеріали справи, згідно митної декларації форми МД2 № UA806020/2019/200425 від 10.01.2019, ОСОБА_1 здійснено митне оформлення транспортного засобу «Kia Sorento» номер кузова НОМЕР_2 (а.с. 12).

15.01.2019 позивачем зареєстровано право власності на вказаний автомобіль, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 (а.с. 13). В процесі здійснення митного оформлення транспортного засобу позивачем оплачені всі необхідні митні платежі на загальну суму 84947 грн. 14 коп. (а.с. 11).

Враховуючи вказане вище, а також факт сплати позивачем під час митного оформлення транспортного засобу всіх необхідних митних платежів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що добровільний внесок позивачем сплачено у період чинності п. 9-3 розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» МК України, який звільняє осіб, відповідальних за дотримання строків та умов (вимог) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, від адміністративної відповідальності, передбаченої статтями 470, 481 та 485 цього Кодексу, за порушення митних правил стосовно транспортного засобу, щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту.

Тобто, позивачем виконано всі умови, передбачені у абзаці першому п. 9-3 розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» МК України, а відтак, останній правомірно розраховував на звільнення від сплати штрафу за ст. 470 МК України, як це передбачено у абзаці другому п. 9-3 розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» МК України.

Отже, доводи апеляційної скарги про правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, колегія суддів дійшла висновку про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 470 КУпАП, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, з закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Стосовно доводів апеляційної скарги в частині відсутності підстав для визнання поважними причин пропуску позивачем строку на звернення до суду з адміністративним позовом та поновлення його судом першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Звертаючись з адміністративним позовом ОСОБА_1 в позові заявлялось клопотання про поновлення строку на звернення до суду.

В обґрунтування клопотання про поновлення процесуального строку позивачем зазначено, що про існування оскаржуваної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності останній дізнався лише 02.07.2019 від державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області після відкриття виконавчого провадження за оскаржуваною постановою та стягнення коштів з заробітної плати.

З оскаржуваною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності позивач ознайомився 29.08.2019 та звернувся до суду з вказаним позовом.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вже було надано правову оцінку клопотанню позивача про поновлення строку на звернення до суду та суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для визнання поважними причин пропуску позивачем десятиденного строку з дня винесення постанови для її оскарження та його поновлення як пропущеного з поважних причин.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не впливають на правомірність рішення по суті доводи апеляційної скарги в частині відсутності підстав для визнання поважними причин пропуску позивачем строку на звернення до суду з адміністративним позовом.

Стосовно доводів апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Так, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Без сумніву, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00 грн. обґрунтовані тим, що строк дії договору про надання консультативних та юридичних послуг № 27/Б від 02.07.2019 закінчився 31.12.2019 та доказів продовження строку вказаного договору позивачем до суду не надано.

Як свідчать матеріали справи, 02.07.2019 між ОСОБА_1 та адвокатом Мільгевською Яніною Володимирівною укладено договір № 27/Б про надання консультативних та юридичних послуг.

Зі змісту договору про надання консультативних та юридичних послуг № 27/Б від 02.07.2019 встановлено, що даний договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2019, в частині розрахунків - до повного їх виконання.

На підтвердження понесених витрат позивачем надані суду: договір про надання консультативних та юридичних послуг № 27/Б від 02.07.2019 (а.с. 58, 133); акти прийому-передачі наданих юридичних послуг від 31.08.2019 № 1 на суму 7500,00 грн. та № 2 від 17.09.2019 року (а.с.63, 64), розрахунок витрат за надані послуги від 17.09.2019 (а.с. 65) відповідно до змісту якого позивачу надані наступні послуги: телефонні консультації щодо факту виявлення виконавчого провадження № 58549308 9 - 800,00 грн., консультація клієнта, визначення та узгодження правової позиції - 1000,00 грн., представництво інтересів у Київському ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області - 2300,00 грн., аналіз доказів у справі, вивчення судової практики з питань оскарження протиправних постанов про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил - 1000,00 грн., підготовка написання та подання позовної заяви та додатків до неї - 2400,00 грн., участь у судовому засіданні (за перше судове засідання) - 1500,00 грн., всього на суму - 9000,00 грн.

Так, перелічені консультативні та юридичні послуги надані адвокатом Мільгевською Я.В. до 31.12.2019, а отже до закінчення дії укладеного договору між сторонами.

Факт сплати витрат на професійну правничу допомогу на суму 9000,00 грн., стягнутої на користь позивача, підтверджується квитанцією від 31.08.2019 № 27/Б/1 на суму 7500,00 грн. (а.с. 62) та квитанцією від 01.03.2020 № 00054401 на суму 9000,00 грн.

Судом першої інстанції рішенням від 04.03.2020 стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської Митниці Держмитслужби витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00 грн., надані позивачу відповідно до договору надання консультативних та юридичних послуг № 27/Б від 02.07.2019, до моменту закінчення строку дії договору, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, висновків суду в цій частині не спростовують.

Враховуючи факт підтвердженності належними доказами розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу в сумі 9000,00 грн., суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відшкодування вказаних коштів за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим, підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 04.03.2020 року по справі №554/7967/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)С.С. Рєзнікова
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц В.В. Старостін
Повний текст постанови складено 10.04.2020 року