Справа № 160/3780/20
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

13 квітня 2020 року Справа № 160/3780/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турлакова Н.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду в особі представника ОСОБА_2 із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 96/03-10/19 від 19.05.2019р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу роботи зазначеного у трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, з підвищенням розміру пенсії відповідно до ч.1 ст.28, ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення - 20.02.2019р. та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок.

За правилами частини 6 статті 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Оскільки п`ятим днем для вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі є 12.04.2020 (неділя - вихідний день), суд вирішив питання про прийняття до розгляду та відкриття провадження адміністративної справи № 160/3780/19 - 13.04.2020р.

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам ст. ст. 160, 161, 171, 172 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником).

Приписами частини 2 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Пунктом 1 частини 1 статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної особи.

Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою (частина 2 статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частинами 5, 6 статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді. Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

У відповідності до частини 8 статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що у разі звернення фізичної особи до суду через її представника суду має бути надано оригінал або належним чином завірена копія документу, підтверджуючого його повноваження.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про міжнародне приватне право" від 23.06.2005 року № 2709-IV (далі - Закон № 2709-IV), документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Стаття 100 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 року № 3425-XII передбачає, що документи, які складено за кордоном з участю іноземних властей, або які від них виходять, приймаються нотаріусами за умови їх легалізації органами Міністерства закордонних справ України. Без легалізації такі документи приймаються нотаріусами у тих випадках, коли це передбачено законодавством України, міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Документи, що видані та мають юридичну силу на території України, також можуть використовуватись на території іншої держави тільки після їх відповідного засвідчення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

При цьому існує два способи такого засвідчення: консульська легалізація та проставляння апостилю.

Відповідно до пункту 13 Правил проставляння апостилю на офіційних документах, призначених для використання на території інших держав затверджених Наказом Міністерства закордонних справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства юстиції України від 05.12.2003 року № 237/803/151/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2003 року за № 1151/8472 (далі - Правила), апостиль проставляється у формі відбитка штампа, візуалізації на папері апостилю, сформованого за допомогою програмних засобів ведення Реєстру у формі електронного документа, або візуалізації на папері апостилю, сформованого за допомогою інформаційної системи. Розмноження та копіювання (фотокопіювання) апостилю не дозволяється.

Як вбачається з матеріалів справи, місцем проживання позивача та його представника є держава Ізраїль, позовна заява подана та підписана представником позивача Акерманом Олегом Матвійовичем.

На підтвердження своїх повноважень представником позивача надано до суду ксерокопію довіреності від 31.01.2019 року, складеною нотаріусом в м. Рішон Ле-Ціон, Ізраїль, із засвідченням справжності підпису апостилем від 14.02.2019 року №39317/2, (вчиненим відповідно до Гаазької Конвенції 1961 року).

Вказана довіреність видана на підставі закордонного паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , від 16 жовтня 1998року.

Разом з тим до матеріалів справи надана копія закордонного паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , від 16 жовтня 1998року термін дії якого продовжено до 16.10.2008 року, та до 16.10.2018 року. Тобто вказаний документ є простроченим як на момент подання позовної заяви так і на момент підписання довіреності від 16 жовтня 1998року.

Враховуючи, що до позовної заяви додано копію довіреності, яка видана на підставі недійсного паспорту, суд дійшов висновку, що позовна заява підписана особою, повноваження якої не підтверджені відповідно до вимог статті 59 КАС України.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладеній в ухвалі від 16.08.2018 року у справі №816/2062/17.

Крім того, копія засвідчення справжності перекладу та підпису щодо довіреності від 31.01.2019, апостильована 14.02.2019 року №39317/2, (вчиненим відповідно до Гаазької Конвенції 1961 року).

Суд зазначає, що до суду надано копію зазначеного засвідчення справжності підпису з апостилем, у той час як пунктом 13 Правил чітко визначено, що не дозволяється розмноження та копіювання (фотокопіювання) апостиля.

Отже, представником позивача до позовної заяви додано копію довіреності, з якої неможливо встановити дійсне волевиявлення довірителя, та не є копією, засвідченою у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позов підписано представником позивача, повноваження якого не підтверджені відповідно до вимог статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України.

Даний висновок узгоджується з практикою Верховного Суду, висловленою в ухвалі від 21.01.2019 у справі № 807/568/18 (К/9901/2087/19).

Пунктом 3 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Вищенаведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам встановленим ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому згідно з ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України вона підлягає поверненню.

Керуючись статтями 169, 248, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали разом з позовною заявою та доданими матеріалами надіслати представнику позивача.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова