Справа № 420/7505/19
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7505/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень (від 03.02.2020р. вхід.№4893/20), просить суд визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» щодо невиплати ОСОБА_1 сум підвищення посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки, утвореного в Державній установі «Одеської установи виконання покарань (№21)»; зобов`язати начальника Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» видати наказ, яким встановити ОСОБА_1 посадовий оклад з урахуванням його підвищення на 15 % за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки, утвореній при Державній установі «Одеської установи виконання покарань (№21)», відповідно до п.3.2 р.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009р. №222; зобов`язати Державну установу «Одеський слідчий ізолятор» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки утвореного в Державній установі «Одеської установи виконання покарань (№21)» з 01 квітня 2016р. по 30 вересня 2017р. включно.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 10.03.1994р. вона проходила службу в Державній установі «Одеська установа виконання покарань (№21)» (Державна установа «Одеський слідчий ізолятор») на посаді фельдшер медичної частини слідчого ізолятору, в званні капітан внутрішньої служби, в секторі максимального рівня безпеки при установі для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі. 27.12.2017 відповідно до наказу Державної Установи «Одеська установа виконання покарань (№21)» №149 о/с ОСОБА_1 звільнено на підставі п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із скороченням штату. У подальшому, 10.09.2019р. ОСОБА_1 звернулась до начальника Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» із запитом щодо надання інформації про склад грошового забезпечення, та сум нарахувань за періоди з 01.04.2016р. до дня звільнення зі служби, за наслідками розгляду якого 16.09.2019р. в.о. начальника Державної установи надано Довідки про грошове забезпечення за період з 01.04.2016р. по 27.12.2017р., до якої протиправно не включено підвищення посадового окладу за проходження служби у секторах максимального рівня безпеки, утворених у слідчому ізоляторі, відповідно до пункту 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009р. №222. Також, 19.09.2019р. ОСОБА_1 звернулась до начальника Державної установи із клопотанням щодо проведення розрахунку заборгованості по грошовому забезпеченню за період з 01.04.2016р. по 30.09.2017р. з урахуванням виплати підвищення посадового окладу за проходження служби у секторі максимального рівня безпеки Державної установи, за результатами розгляду якого начальником Державної установи листом №5/12-14277 безпідставно відмовлено у проведенні розрахунку, з огляду на відсутність наказу про встановлення відповідної доплати. На думку позивача, вона має право на підвищення - 15% до посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки, утвореному при Державній установі «Одеської установи виконання покарань (№21)».

Відповідач Державна установа «Одеський слідчий ізолятор» з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (вхід.№6672/20 від 14.02.2020р.), наголошуючи, зокрема, що згідно Штату державної установи «Одеська установа виконання покарань (№21)», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 05.05.2017р. №1682, підрозділ сектору максимального рівня безпеки для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі на певний строк, яким визначено відбування покарань у приміщеннях камерного типу - налічував 1-у штатну посаду, а саме начальник сектору - начальник відділення соціально-психологічної служби. Отже, посаду медичного працівника (фельдшера) штатним розписом не передбачено. Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 надано право допуску (заходу/виходу) до виконання функціональних обов`язків до сектору максимального рівня безпеки для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі на певний строк, а не призначення на посаду, та безпосереднє несення служби сектору максимального рівня безпеки при установі для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі. Крім того, підставами для виплати підвищення посадових окладів за умови служби мав би слугувати наказ про встановлення доплати, однак, жодного наказу в 2017році про встановлення ОСОБА_1 посадового окладу не було.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16.12.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі №815/7505/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 02.03.2020р., з урахуванням приписів п.3 ч.2 ст.183 КАС України, закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020р., Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 11 березня 2020р. №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», якою у період з 12 березня до 3 квітня 2020р. на усій території України установлено карантин, та заборонено: відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволяється проводити без участі глядачів (уболівальників).

Розпорядженням Одеського міського голови №218 від 15.03.2020р. «Про тимчасове зупинення роботи об`єктів загального користування, розташованих у м.Одесі, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19» з 16 березня 2020року з 00:00 тимчасово зупинено роботу таких об`єктів загального користування незалежно від форми власності та підпорядкування з присутністю більше 10 осіб, розташованих у м.Одесі, до особливого розпорядження міського голови та скасування обмежувальних заходів: кінотеатрів, театрів, музеїв, галерей, бібліотек та інших культурних і розважальних закладів; дитячих розважальних центрів та клубів, майданчиків, у тому числі спортивних; фітнес-клубів, тренажерних залів, басейнів, спортивних майданчиків та стадіонів; зоопарків, водних парків, парків атракціонів; усіх магазинів, крім продуктових та аптек; торговельно-розважальних центрів; будівельних ринків та інших (крім продуктових); ресторанів, закладів громадського харчування, серед іншого у готелях, барів, клубів, кафе, дискотек, пабів; інших закладів та установ (на розсуд та під особисту відповідальність керівника).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020року №338-р "Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації", з урахуванням поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, висновків Всесвітньої організації охорони здоров`я щодо визнання розповсюдження COVID-19 у країнах світу пандемією, з метою ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення та відповідно до статті 14 та частини другої статті 78 Кодексу цивільного захисту України, на всій території України установлено режим надзвичайної ситуації до 24 квітня 2020року.

11.03.2020р. Рада суддів України у відповідному зверненні звернулася до громадян, котрі є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін, а також утриматися від відвідин суду, якщо у громадян є ознаки будь-якого вірусного захворювання.

Також, 17.03.2020р. на засіданні Ради суддів України рекомендовано судам продовжувати здійснювати правосуддя, незважаючи на епідемію коронавірусу і карантин, однак, по можливості, здійснювати судовий розгляд справ в порядку письмового провадження без участі сторін.

11.02.2020р. до Одеського окружного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшло клопотання (вхід.№6126/20) про розгляд справи за відсутності позивача.

Таким чином, враховуючи наявність передбачених приписами ч.9 ст.205 КАС України, підстав, зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, з метою дотримання законодавчо визначених строків розгляду справи, з огляду на повноту, та достатність наявних у справі письмових доказів для правильного вирішення спору, розгляд даної адміністративної справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, 10.09.2019р. ОСОБА_1 звернулась до начальника Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» Шевченко В.М. з Інформаційним запитом про надання публічної інформації, у якому, серед іншого, виклала прохання надати довідку у якій зазначити з яких складових (оклад, звання, вислуга, та інше) складається її грошове забезпечення, та суми нарахувань помісячно з 01.04.2016р. до дня звільнення.

За наслідками розгляду ввказаного Інформаційного запиту про надання публічної інформації від 10.09.2019р. Державною установою «Одеський слідчий ізолятор» на ім`я ОСОБА_1 надіслано Лист №5/12-13740 від 16.09.2019р., за підписом виконуючого обов`язки начальника підполковника внутрішньої служби Унгурян В., яким адресата повідомлено, що виплати грошового забезпечення за період з 01.04.2016року по день звільнення - 27.12.2017року ОСОБА_1 здійснювались відповідно до Наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009р. №222 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України». До означеного Листа №5/12-13740 від 16.09.2019р. також додано Довідки про грошове забезпечення за період з 01.04.2016року по день звільнення - 27.12.2017року.

19.09.2019р. ОСОБА_1 звернулась до начальника Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» Шевченко В.М. з Інформаційним запитом про надання публічної інформації, у якому просила провести відповідні розрахунки згідно розділу 3 Наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.04.2009року №222 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державно кримінально-виконавчої служби України», та провести відповідні виплати заборгованості по грошовому забезпеченню за період з 01.04.2016року по день звільнення - 27.12.2017року, оскільки ознайомившись з отриманими від Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» Листом №5/12-13740 від 16.09.2019р., та доданими до нього Довідками про грошове забезпечення за період з 01.04.2016року по день звільнення - 27.12.2017року, позивач дійшла висновку, що згідно з п.3.2. р.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009р. №222, їй протиправно не виплачувалось підвищення посадового окладу у розмірі 15%.

За результатами розгляду Інформаційного запиту про надання публічної інформації ОСОБА_1 від 19.09.2019р. Державною установою «Одеський слідчий ізолятор» на ім`я заявника надіслано Лист №5/12-14277 від 25.09.2019р., яким адресата повідомлено, що виплата грошового забезпечення здійснювалась відповідно до законодавства України, Наказу ДДУПВП від 07.10.2009р. №222 "Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України", та у межах бюджетних асигнувань, виділених згідно із бюджетним законодавством на відповідний рік. Грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу, які займають штатні посади рядового і начальницького складу в установах виконання покарань (п.1.6 Інструкції №222). Згідно з п.1.7 Інструкції №222, виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється на підставі наказів начальника установи, щодо призначення (звільнення) на штатні посади з установленням конкретного розміру посадового окладу, підвищень, надбавок, доплат тощо. Підвищення посадових окладів регламентує 3 Розділ Інструкції №222, відповідно до п.3.2 якого підвищення посадових окладів за умови служби встановлюються у відсотках від посадових окладів особам рядового і начальницького складу, які проходять службу у кримінально-виконавчих установах закритого типу максимального рівня безпеки, а також секторах максимального рівня безпеки, утворених у кримінально-виконавчих установах закритого типу і слідчих ізоляторах за рішеннями Департаменту, - 15 відсотків. Відповідно до штатних розписів, які діяли у 2016р. (затверджений наказом Державної пенітенціарної служби України від 30.04.2015 № 252/ОД-15), та у 2017р. (затверджений наказом Міністерства юстиції України від 05.05.2017р. №1682) сектор максимального рівня безпеки для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі передбачав 1 штатну посаду, а саме начальник сектору - начальник відділення соціально - психологічної служби. Посада медичного працівника (фельдшера) штатним розписом не передбачена. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 04.07.2017р. №2131/5 «Про ліквідацію в установах виконання покарань секторів максимального рівня безпеки для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі» з 01 серпня 2017року в державній установі «Одеська установа виконання покарань (№21)» ліквідовано сектор максимального рівня безпеки для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі. Наказами державної установи «Одеська установа виконання покарань (№21)» від 27.04.2016р. №309, від 05.07.2016р. №544, від 10.10.2016р. №832/ОД-16, від 04.01.2017р. №15/ОД-17, від 30.03.2017р. №203/Од-17, від 20.06.2017р. №366/ОД-17 ОСОБА_1 надано право допуску (заходу/виходу) до виконання функціональних обов`язків до сектору максимального рівня безпеки при установі для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, а не призначення на посаду та безпосереднє несення служби у секторі максимального рівня безпеки при установі для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі. Допуск надано для виконання своїх функціональних обов`язків по основній посаді, а саме фельдшера медичної частини державної установи «Одеська установа виконання покарань (№21)». Перебування у секторі у період надання допуску нічим не підтверджено. Підставами для виплати підвищення посадових окладів за умови служби мав би бути наказ про встановлення доплати. Але жодного наказу в 2017році про встановлення підвищення посадового окладу не було.

Не нарахування та невиплата ОСОБА_1 підвищення посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки утвореного в Державній установі «Одеської установи виконання покарань (№21)» у період з 01 квітня 2016р. по 30 вересня 2017р. включно, слугували підставою для звернення позивача до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» щодо невиплати ОСОБА_1 сум підвищення посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки, утвореного в Державній установі «Одеської установи виконання покарань (№21)»; зобов`язання начальника Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» видати наказ, яким встановити ОСОБА_1 посадовий оклад з урахуванням його підвищення на 15% за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки, утвореній при Державній установі «Одеської установи виконання покарань (№21)», відповідно до п.3.2 р.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009р. №222; зобов`язання Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки утвореного в Державній установі «Одеської установи виконання покарань (№21)» з 01 квітня 2016р. по 30 вересня 2017р., підлягають частковому задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, ОСОБА_1 з 10.03.1994року працювала в Державній установі «Одеська установа виконання покарань(№21)» на посаді фельдшер медичної частини слідчого ізолятору в званні капітан внутрішньої служби.

З матеріалів справи вбачається, що капітана внутрішньої служби ОСОБА_2 Анжелу ОСОБА_3 , фельдшера медичної частини Державної установи «Одеська установа виконання покарань (№21)» звільнено за п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) з 27 грудня 2017р., що підтверджується наявним у матеріалах справи Наказом Державної установи «Одеська установа виконання покарань (№21)» «З особового складу» №149/ОС/-17 від 27.12.2017р.

Судом також з`ясовано, що у період з 01.04.2016р. по 30.09.2017р. капітан внутрішньої служби Бистрікова Анжела Олександрівна, фельдшер медичної частини Одеської установи виконання покарань (№21), допускалась до виконання функціональних обов`язків в секторі максимального рівня безпеки при установі для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, про що свідчать Витяги з Наказів Одеської установи виконання покарань (№21) «Про внесення змін щодо допуску посадових осіб та несення служби на СМРБ ОУВП (№21)» від 27.04.2016р. №309, від 05.07.2016р. №544, від 10.10.2016р. №832/ОД-16, від 04.01.2017р. №15/ОД-17, від 30.03.2017р. №203/ОД-17, від 20.06.2017р. №366/ОД-17.

Відповідно до наявної у матеріалах справи Довідки Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» від 05.09.2019р. №5/12-195, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно проходила службу в органах внутрішніх справ та в Державній кримінально-виконавчій службі України з 18 серпня 1995року (наказ УМВС України в Одеській області №285 о/с від 18.08.1995р.) по 27 грудня 2017року (наказ ДУ «ОУВП (№21)» від 27.12.2017р. №149 /ОС-17) на посаді фельдшера медичної частини державної установи «Одеська установа виконання покарань (№21)». Період проходження служби з 01 квітня 2016року по 30 вересня 2017року, під час яких на ОСОБА_1 згідно наказів начальника Одеської установи виконання покарань (№21) було покладено виконання функціональних обов`язків на посаді фельдшера медичної частини в секторі максимального рівня безпеки при установі для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі у відповідності Переліку посад, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 10.04.2013року №669/5 «Про затвердження Переліку посад та порядку встановлення пільгового заліку вислуги років для призначення пенсії особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» зараховано в пільгову вислугу років - один місяць служби за півтора.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначено Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23 червня 2005року №2713-IV (зі змінами та доповненнями), відповідно до статті 23 якого Держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009р. №222, відповідно до п.1.3 якої грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби визначається залежно від посади, спеціального звання, кваліфікації, наукового ступеня, вченого звання, тривалості та умов служби.

Згідно з п.1.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009р. №222 грошове забезпечення складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктами 1.7, 1.8 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009р. №222 передбачено, що виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється (припиняється) на підставі наказів начальників органів і установ (до чиєї номенклатури належить посада), у тому числі, щодо призначення (звільнення) на штатні посади з установленням конкретного розміру посадового окладу, підвищень, надбавок, доплат тощо.

Посадові оклади, оклади за спеціальними званнями, підвищення посадових окладів, надбавки та доплати особам рядового і начальницького складу виплачуються, серед іншого, з дня підписання наказу про призначення, зарахування, присвоєння, установлення, якщо інша дата не зазначена в наказі.

У разі виникнення в особи рядового чи начальницького складу права на отримання (зміну розмірів) якогось з видів грошового забезпечення зазначені виплати проводяться з урахуванням указаних з дня набуття особою такого права.

Відповідно до п.п.3.1, 3.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009р. №222 підвищення посадових окладів у кожному разі обчислюються від основного посадового окладу та утворюють нові розміри посадових окладів, на які нараховуються надбавки, доплати тощо. Розміри підвищень посадових окладів, виражені у відсотках, складаються, і посадовий оклад збільшується на отриману суму відсотків.

Підвищення посадових окладів за умови служби встановлюються у відсотках від посадових окладів особам рядового і начальницького складу, які проходять службу у кримінально-виконавчих установах закритого типу максимального рівня безпеки, а також секторах максимального рівня безпеки, утворених у кримінально-виконавчих установах закритого типу і слідчих ізоляторах за рішеннями Департаменту, - 15 відсотків.

Зокрема, як встановлено судом, та зазначено вище, у період з 01.04.2016р. по 30.09.2017р. капітан внутрішньої служби Бистрікова Анжела Олександрівна, фельдшер медичної частини Одеської установи виконання покарань (№21), допускалась до виконання функціональних обов`язків в секторі максимального рівня безпеки при установі для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, про що свідчать відповідні Витяги з Наказів Одеської установи виконання покарань (№21) «Про внесення змін щодо допуску посадових осіб та несення служби на СМРБ ОУВП (№21)» від 27.04.2016р. №309, від 05.07.2016р. №544, від 10.10.2016р. №832/ОД-16, від 04.01.2017р. №15/ОД-17, від 30.03.2017р. №203/ОД-17, від 20.06.2017р. №366/ОД-17.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що з урахуванням пункту 3.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009р. №222, ОСОБА_1 внаслідок проходження служби у період з 01.04.2016р. по 30.09.2017р. на посаді фельдшера медичної частини Одеської установи виконання покарань (№21), в секторі максимального рівня безпеки при установі для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, набула право на підвищення посадового окладу у розмірі 15%.

За своєю правовою природою бездіяльність це як пасивна форма поведінки особи, що полягає у не вчиненні нею конкретних дій, які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах; так і характеризується свідомим і вольовим актом поведінки особи.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, та сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Відповідно до положення ст.9 Конституції України, та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онерїлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності» означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Таким чином, беручи до уваги вищеокреслене, та зважаючи, що Державною установою «Одеська установа виконання покарань (№21)» (правонаступник Державна установа «Одеський слідчий ізолятор»), на виконання положень пункту 3.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009р. №222, безпідставно не нараховувалось та не виплачувалось ОСОБА_1 підвищення посадового окладу у розмірі 15% за проходження у період з 01.04.2016р. по 30.09.2017р. служби на посаді фельдшера медичної частини Одеської установи виконання покарань (№21), в секторі максимального рівня безпеки при установі для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, суд дійшов висновку щодо правомірності, та обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» щодо невиплати ОСОБА_1 сум підвищення посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки, утвореного в Державній установі «Одеської установи виконання покарань (№21)».

Оскільки судом встановлено протиправність бездіяльності з боку Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» щодо невиплати ОСОБА_1 сум підвищення посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки, утвореного в Державній установі «Одеської установи виконання покарань (№21)», належним способом захисту порушеного права позивача, у даному випадку, на думку суду, є зобов`язання Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки утвореного в Державній установі «Одеської установи виконання покарань (№21)» у період з 01 квітня 2016р. по 30 вересня 2017р. включно.

Враховуючи вищеокреслене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» щодо невиплати ОСОБА_1 сум підвищення посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки, утвореного в Державній установі «Одеської установи виконання покарань (№21)»; зобов`язання начальника Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» видати наказ, яким встановити ОСОБА_1 посадовий оклад з урахуванням його підвищення на 15% за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки, утвореній при Державній установі «Одеської установи виконання покарань (№21)», відповідно до п.3.2 р.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009р. №222; зобов`язання Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки утвореного в Державній установі «Одеської установи виконання покарань (№21)» з 01 квітня 2016р. по 30 вересня 2017р., підлягають задоволенню частково.

При цьому, судом відхиляються, та не приймаються до уваги, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, посилання відповідача Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» на відсутність відповідного наказу про встановлення ОСОБА_1 підвищення посадового окладу, оскільки необхідний баланс між несприятливими наслідками для прав, свобод, та охоронюваних законом інтересів позивача, та належним виконанням суб`єктом владних повноважень покладених на нього приписами чинного законодавства обов`язків, міг бути дотриманий за умови належного виконання Державною установою «Одеської установи виконання покарань (№21)» (правонаступник - Державна установа «Одеський слідчий ізолятор») своїх повноважень в частині щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 підвищення посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки утвореного в Державній установі «Одеської установи виконання покарань (№21)» з 01 квітня 2016р. по 30 вересня 2017р. включно.

Не заслуговують на увагу також твердження відповідача - Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» відносно того, що згідно Штату Державної установи «Одеська установа виконання покарань (№21)», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 05.05.2017р. №1682, підрозділ сектору максимального рівня безпеки для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі на певний строк, яким визначено відбування покарань у приміщеннях камерного типу - налічував 1-у штатну посаду, а саме начальник сектору - начальник відділення соціально-психологічної служби, оскільки відповідно до розділу 2 Переліку посад та порядку встановлення пільгового заліку вислуги років для призначення пенсій особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 10.04.2013р. №669/5, на пільговий залік вислуги років для призначення пенсій особам рядового і начальницького складу на умовах один місяць служби за півтора місяця, у тому числі, має фельдшер за час перебування на зазначеній посаді та призначеному наказом по установі для несення служби в секторі для тримання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ч.9 ст.205, ст.ст.241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» (65059, м.Одеса, вул.Люстдорфська дорога,11, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» щодо не виплати ОСОБА_1 сум підвищення посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки, утвореного в Державній установі «Одеської установи виконання покарань (№21)».

3. Зобов`язати Державну установу «Одеський слідчий ізолятор» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки утвореного в Державній установі «Одеської установи виконання покарань (№21)» у період з 01 квітня 2016р. по 30 вересня 2017р. включно.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295-297 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

.