Справа № 140/486/20
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року ЛуцькСправа № 140/486/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мачульського В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 , військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_4 , військова частина НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_5 , військова частина НОМЕР_3 ) у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 , індексації грошового забезпечення у періоди з 01 липня 2015 року по 12 жовтня 2015 року та з 01 серпня 2016 року по 04 жовтня 2016 року;

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 , індексації грошового забезпечення у період з 11 травня 2016 року по 28 липня 2016 року;

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 ) щодо невиплати ОСОБА_1 , індексації грошового забезпечення у періоди з 13 жовтня 2015 року по 10 травня 2016 року та 06 жовтня 2016 року по 19 травня 2017 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за періоди з 01 липня 2015 року по 12 жовтня 2015 року та з 01 серпня 2016 року по 04 жовтня 2016року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за період з 11 травня 2016 року по 28 липня 2016 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за періоди з 13 жовтня 2015 року по 10 травня 2016 року та 06 жовтня 2016 року по 19 травня 2017 року;

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 ); щодо невиплати ОСОБА_1 , грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016 та 2017 роки виходячи з належного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику-бойових дій за 2015, 2016 та 2017 роки виходячи з належного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у період з липня 2015 року по травень 2017 року проходив військову службу за контрактом у ІНФОРМАЦІЯ_7 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_8 (військова частина НОМЕР_2 ) та ІНФОРМАЦІЯ_9 (військова частина НОМЕР_3 ). 19.05.2017 позивача, звільненого з військової служби в запас наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 № 189-ос у зв`язку із закінченням строку контракту, виключено зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення. Позивач зазначає, що під час проходження військової служби в підрозділах Державної прикордонної служби України брав безпосередню участь в проведенні антитерористичної операції. Проте станом на день прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу відповідачі не провели з ним повних розрахунків та не виплатили грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, на яку, як стверджує позивач, він має право на підставі пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивач звернув увагу, що пункт 19 статті 10-1 цього Закону лише припиняє надання військовослужбовцям додаткової відпустки під час дії особливого періоду, але не скасовує право на грошову компенсацію в разі її не використання при звільненні.

Крім того, відповідачами в порушення норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в період з липня 2015 по травень 2017 не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення. За приписами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Таким законом є Закон України «Про індексацію грошових доходів населення»; ним та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, встановлено механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

ОСОБА_1 вважає бездіяльність відповідачів щодо невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та невиплати індексації грошового забезпечення протиправною та такою, що порушує його законні права та інтереси, а тому просив задовольнити позов повністю.

Ухвалою від 14.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Луцький прикордонний загін у відзиві на позов його вимоги заперечив, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своєї позиції вказав, що позивач в проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 та йому виплачувалось належне грошове забезпечення, яке обчислювалось та нараховувалось у межах виділених коштів. Також зазначив, що індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів. Разом з тим, проведення індексації грошових доходів населення з 01 січня 2015 року (у зв`язку з внесенням змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Законом України від 28 грудня 2014 року №76-VІІІ) здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Відповідач - 1 вказав, що починаючи з липня 2015 року видатки на виплату індексації грошового забезпечення були відсутні, тому нарахування та виплата індексації не здійснювалися. Наголосив, що нарахування індексації доходів за відсутності бюджетних асигнувань у кошторисі вважається порушенням бюджетного законодавства.

З урахуванням наведеного відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Краматорський прикордонний загін у відзиві на позов викладені в позовній заяві вимоги позивача вважає безпідставними. Зазначив, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Краматорському прикордонному загоні з 13 жовтня 2015 року по 10 травня 2016 року та 06 жовтня 2016 року по 19 травня 2017 року. Кошторисними призначеннями Державної прикордонної служби України з липня 2015 року не передбачена виплата індексації грошових доходів персоналу. Тому позивачу Краматорським прикордонним загоном індексація не нараховувалась.

Стосовно позовної вимоги про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій відповідач -1 зазначив, що 14 травня 2015 року Закон України «Про відпустки» доповнено статтею 16-2, згідно з якою учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. Вважає, що така відпустка не належить до щорічних та за змістом статті 24 Закону України «Про відпустки» не підлягає грошовій компенсації у випадку звільнення в разі її невикористання. З посиланням на пункт 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначив, що додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік, передбачена пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статтею 16-2 Закону України «Про відпустки», на час дії особливого періоду не надається, тому правових підстав для виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку немає.

З наведених підстав у задоволенні позову просив відмовити.

Краматорський прикордонний загін у відзиві на позов викладені в позовній заяві вимоги позивача вважає безпідставними. Зазначив, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Краматорському прикордонному загоні з 13 жовтня 2015 року по 10 травня 2016 року та 06 жовтня 2016 року по 19 травня 2017 року. Кошторисними призначеннями Державної прикордонної служби України з липня 2015 року не передбачена виплата індексації грошових доходів персоналу. Тому позивачу Краматорським прикордонним загоном індексація не нараховувалась.

Луганський прикордонний загін у відзиві на позов викладені в позовній заяві вимоги позивача вважає безпідставними. Зазначив, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Луганському прикордонному загоні з 11 травня 2016 року по 28 липня 2016 року. Кошторисними призначеннями Державної прикордонної служби України з липня 2015 року не передбачена виплата індексації грошових доходів персоналу. Тому позивачу така індексація не нараховувалась.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.

Відповідно до частини другої статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно із частиною першою статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відтак, справу розглянуто по суті у межах строків, визначених частиною першою статті 258, частиною другою статті 262 КАС України.

Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено та не заперечується Луцьким прикордонним загоном, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , зокрема, в період з 14.01.2015 року по 12.10.2015, та з 01.08.202016 по 04.10.2016, що підтверджується витягами з наказів від 14.01.2015 №5-ос та від 01.08.2016 №167-ос (а.с.7,13).

Відповідно до витягу з наказу начальника Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 13.10.2015 №27-ОС «По особовому складу» старшого прапорщика ОСОБА_1 , який наказом Голови Державної прикордонної служби від 02.10.2015 №921-ОС зарахований у розпорядження начальника 11 прикордонного загону (І категорії) та прибув 13.10.2017 для подальшого проходження військової служби з 6 прикордонного Волинського загону Північного регіонального управління м. Луцьк, зараховано до списку особового складу, поставлено на всі види забезпечення. Наказом Тво начальника 11 прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 10.05.2016 №194-ОС «По особовому складу» старшого прапорщика ОСОБА_1 виключено з списків особового складу та всіх видів забезпечення та направлено для подальшого проходження військової служби до 3 прикордонного загону Східного регіонального управління (а.с.10).

В подальшому наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.05.2016 №241-ОС «По особовому складу» позивача зараховано до списків особового складу загону та всіх видів забезпечення (а.с.11), та наказом від 28.07.2016 №372-ОС «По особовому складу» ОСОБА_1 виключено зі списків складу загону та всіх видів забезпечення (а.с.12).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 01.08.2016 №167-ОС ОСОБА_1 , який прибув для подальшого проходження військової служби з військової частини НОМЕР_2 , зараховано до списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 01.08.2016 року (а.с.13).

04.10.2016 наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 №230-ОС позивача виключено зі списків частини та усіх видів забезпечення для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 м. Краматорськ (а.с.15).

Надалі, відповідно до витягу з наказу начальника Краматорського прикордонного загону від 06.10.2016 № 401-ОС «По особовому складу», старшого прапорщика ОСОБА_1 , зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення, а відповідно до витягу з наказу начальника цього ж загону від 19.05.2017 № 189-ос старшого прапорщика ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу, знято з усіх видів забезпечення, звільненого з військової служби в запас наказом начальника Краматорського прикордонного загону від 21.04.2017№ 154-ос припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби за пунктом «ї» (у зв`язку із закінченням строку контракту) (а.с.6).

Також судом встановлено, що 15.12.2015 позивач отримав посвідчення серії НОМЕР_4 , згідно з яким він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с.17).

Як слідує з довідки Луцького прикордонного загону, в кошторисних призначеннях Державної прикордонної служби України видатки на виплату індексації були передбачені у 2015 році з січня по червень включно (нарахування та виплата за вказаний період здійснювалась у листопаді-грудні 2015 року). Починаючи з липня 2015 року (2016, 2017) та до грудня 2018 року включно видатки на виплату індексації не передбачені, у зв`язку з цим нарахування та виплата індексації не здійснювалась (а.с.18).

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідачів щодо невиплати індексації грошового забезпечення та невиплати компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій протиправною, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

За приписами частини другої статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону №2011-XII).

Згідно зі статтями 18, 19 Закону України від 05 жовтня 2000 року №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Закон України від 03 липня 1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон №1282-XII) визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до статті 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За приписами статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону №1282-XII встановлено підстави для проведення індексації, зокрема, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Законом України від 24 грудня 2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у частині першій статті 4 Закону №1282-XII цифри «101» замінено цифрами «103».

Частинами першою, другою статті 5 Закону №1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону № 1282-XII).

Статтею 9 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення встановлено Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 №1078 (зі змінами, далі - Порядок №1078).

Як визначено пунктом 1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Положеннями Закону №1282-XII та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації. У свою чергу, відповідачі не надали суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується той чи інший прикордонний загін, кошти на індексацію грошового забезпечення за вказаний у позові період були відсутні.

При вирішенні даного спору відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує також висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року у справі №825/694/17, відповідно до яких виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення; звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

Таким чином, вказані відповідачами у відзивах обставини не позбавляють їх обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку.

На підставі наказів по особовому складу, перерахованих вище, інших матеріалів справи слідує, що позивач проходив військову службу в Луцькому прикордонному загоні, зокрема, в період з 2015 року по 12.10.2015 та з 01.08.2016 по 04.10.2016. У період з 13.10.2015 по 10.05.2016 ТА З 06.10.2016 по 19.05.2017 в Краматорському прикордонному загоні. А також у період з 11.05.2016 по 28.07.2016 в ІНФОРМАЦІЯ_8 .

З довідки нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з січня 2015 року по жовтень 2016 року, наданої Луцьким прикордонним загоном, особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 з січня 2015 року по грудень 2015 року а також січня 2016 по грудень 2016 року слідує, що Луцьким прикордонним загоном позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення в січні 2015 року в сумі 188,79 грн. При цьому, з лютого по грудень 2015 року індексація не нараховувалась та не виплачувалась. Також за період з січня 2016 року по грудень 2016 року індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась. Вказане підтверджується також особистими картками грошового забезпечення позивача.

Факт не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди проходження військової служби відповідачами Краматорським прикордонним загоном та Луганським прикордонним загоном не заперечується.

Отже, всупереч вимогам наведених вище нормативно-правових актів позивачу не була нарахована та не виплачена Луцьким прикордонним загоном індексація грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 12.10.2015 та з 01.08.2016 по 04.10.2016, Краматорським прикордонним загоном індексація грошового забезпечення за період з 13.10.2015 по 10.05.2016 та з 06.10.2016 по 19.05.2017, Луганським прикордонним загоном з11.05.2016 по 28.07.2016.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі №9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Виходячи із приписів частини першої статті 10 Закону №1282-ХІІ та пункту 6 Порядку №1078, нарахування та виплата індексації проводиться за місцем проходження військової служби, та відповідна військова частина самостійно здійснює розрахунок розміру індексації. Відтак, з наведених вище мотивів та підстав, виходячи із наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, позовні вимоги належить задовольнити шляхом прийняття судом рішення про визнання протиправною бездіяльність Луцького прикордонного загону щодо невиплати ОСОБА_1 , індексації грошового забезпечення у періоди з 01.07.2015 по 12.10.2015, а також з 01.08.2016 по 04.10.2016 та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за вищевказані періоди; визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_1 , індексації грошового забезпечення у період з 11.05.2016 по 28.07.2016 та зобов`язання військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за вказаний період; визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_10 щодо невиплати ОСОБА_1 , індексації грошового забезпечення у періоди з 13.10.2015 по 10.05.2016 а також з 06.10.2016 по 19.05.2017 та зобов`язання військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за дані періоди.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Краматорського прикордонного загону щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016 та 2017 роки та зобов`язання нарахувати і виплатити таку грошову компенсацію, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551-XII), відповідно до статті 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать, зокрема, учасники бойових дій.

Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (стаття 5 Закону №3551-XII).

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону №3551-XII учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543-XII) та від 06 грудня 1991 року №1932-XII «Про оборону України» (далі - Закон № 1932-XII).

За визначенням статті 1 Закону №3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону №1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону №3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону №3551-XII, пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, статтею 16-2 Закону №504/96-ВР.

Також відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Таким чином, саме у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм за останнім місцем служби виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ, право на які набув військовослужбовець під час військової служби незалежно від місця такої служби та періоду набуття права на відпустку.

Така ж правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №620/4218/18.

15.12.2015 ОСОБА_1 отримав посвідчення серії НОМЕР_4 , згідно з яким має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. Таким чином, позивач набув право на додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ за період 2015, 2016 та 2017 роки під час проходження військової служби у Луцькому, Луганському та Краматорському прикордонному загонах.

У пункті 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009, вказано, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.

З огляду на те, що позивача було звільнено з військової служби та проведено з ним остаточний розрахунок Краматорський прикордонним загоном, то і виплату компенсації за всі невикористані ним дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ, в період, визначений підпунктами 17-18 статті 10-1 Закону №2011-XII, мав здійснити саме Краматорський прикордонний загін, незважаючи на те, що право на частину відпустки позивач набув у період проходження ним військової служби у Луцькому та Луганському прикордонному загонах.

Таким чином, суд вважає, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_11 протиправно не було проведено нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ.

Відтак, позовні вимоги в цій частині є підставними та підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 9, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 , індексації грошового забезпечення у періоди з 01 липня 2015 року по 12 жовтня 2015 року та з 01 серпня 2016 року по 04 жовтня 2016 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за періоди з 01 липня 2015 року по 12 жовтня 2015 року та з 01 серпня 2016 року по 04 жовтня 2016 року.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 , індексації грошового забезпечення у період з 11 травня 2016 року по 28 липня 2016 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за період з 11 травня 2016 року по 28 липня 2016 року.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 ) щодо невиплати ОСОБА_1 , індексації грошового забезпечення у періоди з 13 жовтня 2015 року по 10 травня 2016 року та 06 жовтня 2016 року по 19 травня 2017 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за періоди з 13 жовтня 2015 року по 10 травня 2016 року та 06 жовтня 2016 року по 19 травня 2017 року.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 ), щодо невиплати ОСОБА_1 , грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016 та 2017 роки виходячи з належного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику-бойових дій за 2015, 2016 та 2017 роки виходячи з належного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Стрілецька, будинок 6, ).

Відповідач: Краматорський прикордонний загін Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби (військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Відповідач: Луганський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної, прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (92702, Луганська область, місто Старобільськ, вулиця Свободи, будинок 1А, )

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський