Справа № 826/17078/18
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2020-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2020 року м. Київ № 826/17078/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування Вимогу від 14.08.2018 року №Ф-17828-17, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач та/або ФОП ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач та/або ГУ ДФС у м. Києві/контролюючий орган) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.08.2018 року №Ф-17828-17.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що ФОП ОСОБА_1 починаючи з моменту реєстрації платника єдиного податку (01.10.2015 року) сплачувався єдиний соціальний внесок, у відповідності до норм чинного законодавства, з огляду на що вимога від 14.08.2018 року №Ф-17828-17 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому, серед іншого вказано, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14.08.2018 року №Ф-17828-17 вважається відкликаною.

Справа вирішується на підставі наявних в ній документів.

Розглянувши подані матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом звертає увагу на наступне.

Як вбачається з тимчасового витягу з Реєстру платників єдиного податку від 08.10.2015 року №8284//К/26-58-17-05-09 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є платником єдиного податку.

01.02.2018 року позивач звернулась до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві про приведення коригування помилкового нарахування єдиного соціального внеску за 2015 рік.

26.02.2018 року ФОП ОСОБА_1 повторно звернулась із заявою про корегування невірно відображених сум нарахувань.

Відповідно до листа від 27.03.2018 року №2345/К/26-58-13-01-10 Державна податкова інспекція у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві повідомила позивача, що 22.11.2017 року звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за звітний податковий період «рік 2015», поданий фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п НОМЕР_1 , присвоєно статус «історія подання».

Так, зазначеним листом контролюючий орган повідомив ФОП ОСОБА_1 , що листом №935/8/26-58-13-0-09 від 14.03.2018 року Головному управлінню ДФС у м. Києві було доведено необхідність зняття актуальності із звіту про суми нарахованого доходу зареєстрованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за звітний податковий період «рік 2015» та провести заходи щодо приведення ІКПП ОСОБА_1 у відповідність.

Надалі, 31.07.2018 року позивач повторно звернулась до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві із проханням надати акт звірки рахунків по ЄСВ.

У відповідь на зазначений лист контролюючий орган повідомив, що у інтегрованій картці платника податків по єдиному соціальному внеску (код бюджетної класифікації 71040000) обліковується заборгованість.

Разом з цим, судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у м. Києві розглянуто заяву від 28.03.2018 року №б/н (вх. від 28.03.2018 року №К/9583/ФОП-інші), де повідомлено ФОП ОСОБА_1 , що після зняття актуальності зі звіту за 2015 рік, ДПІ буде введено звіт, відповідно до паперового носія.

В подальшому, Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві 14.08.2018 року прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-17828-17, якою вимагається від ФОП ОСОБА_1 сплатити недоїмку у розмірі 3859,37 грн. (далі - оскаржувана та/або спірна вимога).

Як свідчать матеріли адміністративної справи дана вимога винесена на підставі облікової картки платника податків - ФОП ОСОБА_1 станом на 31.07.2018 рік, у якій обліковується заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 3859,37 грн.

Між тим, позивач зверталася з листами від 10.09.2018 року, від 01.10.2018 року до відповідача з проханням посприяти у найскорішому приведенні у відповідність даних з нарахуванням єдиного соціального внеску по податковому обліку.

Також, судом встановлено, що не погоджуючись зі спірною вимогою позивачем подано скаргу від 07.09.2018 року №9748/ФОП, за наслідком розгляду якої рішенням Державної фіскальної служби України від 04.10.2018 року №15347/К/99-99-11-02-02-25 скаргу залишено без задоволення, а оскаржувану вимогу без змін.

Водночас, як зазначено у відзиві на позовну заяву в інтегрованій картці позивача за технологічним кодом 71040000, обліковується нарахування згідно поданого звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік від 19.01.2016 року № на загальну суму 3859,37 грн., який має статус «історія подання» та не вважається чинним, отже дана сума є неправомірною.

Відповідно до листа ДФС України №12279/7/99-99-17-03-01-17 від 08.04.2015 року, територіальними органами проводяться тільки ті коригувальні дії, що стосуються поточного року.

Тому, на звернення ФОП ОСОБА_1 від 01.10.2018 року №б/н (вх. від 01.10.2018 року № К/62113/ФОП-інші) щодо приведення картки платника у відповідність за 2015 рік, було направлено запит до ДФС України, листом від 16.10.2018 року №13869/26-15-13-03-02, про що платника було повідомлено листом від 16.10.2018 року №61301/К/26-15-13-03-10, який згідно повідомлення про вручення отримано 26.10.2018 року.

З урахуванням вказаного, ГУ ДФС у м. Києві вказує, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14.08.2018 №Ф-17828-17 вважається відкликаною.

Аналіз наведених обставин дає суду підстави стверджувати, що обставини відсутності у позивача боргу у розмірі 3859,37 грн. контролюючим органом не заперечується, з урахуванням чого, судом не перевіряється правомірність визначення відповідачем такого боргу, оскільки ним самостійно вказано про його неправомірність.

В той же час, ГУ ДФС стверджує, що спірна вимога є відкликаною, однак суд не може погодитись із наведеними твердженнями мотивуючи це наступним.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України передбачено, що податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:

сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;

контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу;

контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;

рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;

рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

За змістом пункту 60.3 статті 60 ПК України у випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за №508/26953 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкція), яка визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів.

Відповідно до пункту 6 розділу VI Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо:

сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі;

орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки);

вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили;

борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу,- у день прийняття органом доходів і зборів рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої статті 25 Закону;

є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі,- у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства.

Аналіз наведених положень дає суду підстави дійти до висновку, що податкова вимога вважається відкликаною у разі, зокрема, скасування контролюючим органом податкової вимоги з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такої податкової вимоги.

Так, у відзиві на позовну заяву на підтвердження обставини відкликання оскаржуваної вимоги відповідачем надано до суду лист адресований Державній фіскальній службі України від 15.10.2018 року №13869/8/26-15-03-02, у якому ГУ ДФС у м. Києві просить, з метою усунення невідповідностей привести у відповідність ІКП за кодом платежу 71040000 ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Проаналізувавши даний лист суд звертає увагу, що він не містить в собі жодних даних в частині прийняття ГУ ДФС у м. Києві рішення про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.08.2018 року №Ф-17828-17.

При цьому, суд враховує, що ані положення Податкового кодексу України, ані Інструкція не містить в собі вимоги до форми рішення про скасування податкової вимоги, однак зважаючи на відомості, наведені контролюючим органом у листі від 15.10.2018 року №13869/8/26-15-03-02, стверджувати про прийняття такого рішення не вбачається за можливе.

Суд наголошує, що прохання ГУ ДФС у м. Києві до ДФС України про приведення у відповідність ІКП за кодом платежу 71040000 ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не підтверджує обставин прийняття останнім рішення про скасування спірної вимоги.

У відповідності до частини 1 статті 72 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 76 КАС України).

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, приймаючи до уваги вище наведене в сукупності, з огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини відсутності у ФОП ОСОБА_1 боргу у розмірі 3859,37 грн. та відсутності в матеріалах справи належних та достатніх доказів на підтвердження прийняття ГУ ДФС у м. Києві рішення про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.08.2018 року №Ф-17828-17, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Частиною 1 статті 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки адміністративний позов підлягає до задоволення, то судові витрати слід стягнути з ГУ ДФС у м. Києві на користь позивача.

Разом з цим, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 порушено питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду копії наступних документів: договір про надання правової допомоги від 10.10.2018 року №10-10-18, ордер, посвідчення адвоката, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю №5726, рахунок №16-10/2018 від 16.10.2018 року, платіжне доручення №121 від 17.10.2018 року.

Вказані документи дають суду підстави дійти до висновку, що ФОП ОСОБА_1 понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Таким чином, витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5, 72-73, 76-78, 132, 134, 139, 143, 243-246, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ) задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.08.2018 року №Ф-17828-17, прийняту Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві.

3. Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) сплачений нею судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

4. Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева