Справа № 161/991/20
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2020-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 рокуЛьвівСправа № 161/991/20 пров. № А/857/3025/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Судової-Хомюк Н.М., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2020 року (головуючий суддя Мартьянова С.М., м. Львів) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 27 грудня 2019 року №LC-013021, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено скасовано постанову старшого інспектора (інспектора з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Салівончика Олександра Миколайовича від 27 грудня 2019 року № LC-013021, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.122 КУпАП - закрито.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Департамент муніципальної варти Луцької міської ради оскаржив його в апеляційному порядку, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм права, неправильним встановленням обставин у справі та просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2020 року, в задоволенні позову відмовити .

В апеляційній скарзі зазначає, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування сфери паркування транспортних засобів» (далі - Закон) вніс зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення, що дало змогу у спрощеному режимі притягати до адміністративної відповідальності фізичних осіб та юридичних осіб, за якими зареєстровано транспортні засоби. Встановлюються такі власники згідно Національної Автоматизованої Інформаційної Системи Єдиного державного реєстру транспортних засобів (НАІС), а постанови виносяться без присутності власника.

Згідно зазначеного Закону Департамент було наділено повноваженнями на виконання функцій інспекторів з паркування, відповідно рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 20.02.2019 №103-1 (копія в матеріалах справи).

26 грудня 2019 року старшим інспектором (інспектором з паркування) департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Салівончиком Олександром Миколайовичем о 11.54 год. було виявлено порушення передбачене п. 15.9 «и» ПДР України та ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме зупинка транспортного засобу в місті виїзду з прилеглої території та здійснив фотофіксацію вказаного правопорушення, як це передбачено згідно Закону.

Після фіксації адміністративного правопорушення інспектор виніс Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності та залишив під склоочисником на лобовому склі автомобіля марки «Маzdа 6», державний номерний знак якого « НОМЕР_1 », як цього передбачає стаття 279-1 Закону, а саме якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису) інспектор з паркування зобов`язаний розмістити на лобовому склі транспортного засобу повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 Закону на місці вчинення правопорушення.

У Повідомленні сказано, що дата розгляду справи 27.12.2019 о 09.00 проте ніхто не з`явився на розгляд справи, тому було винесено Постанову LС № 013021 на ОСОБА_1 за якою зареєстровано автомобіль «Маzdа 6», державний номерний знак « НОМЕР_1 », згідно системи НАІС (Рrіnt scrееn у матеріалах справи).

Постанова про накладення адміністративного стягнення LС № 008547 у відповідності до вимог ст. 279-1 Закону була надіслана відповідальній особі за місцем реєстрації вказаній у системі НАІС (копію чеку та відстеження в матеріалах справи).

У позовній заяві позивач зазначала, що у Постанові не вказано в чому саме полягає нею порушення правил стоянки: зупинка автомобіля ближче 10 м від виїздів чи зупинка безпосередньо в місці виїзду прилеглої території. Просить звернути увагу, що у Постанові чітко вказано, що особа, яка керувала автомобілем д. н. з. « НОМЕР_1 » порушила правила зупинки, а саме здійснила зупинку транспортного засобу в місці виїзду з прилеглої території.

Щодо твердження позивача, що інспектор повинен був чітко зафіксувати місце автомобіля, прив`язати його до конкретних орієнтирів, то апелянт зазначає, що при фотофіксації правопорушення зазначається розташування транспортного засобу по відношенню місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, а твердження щодо проведення відповідних замірів, то слід зазначити, що якщо автомобіль розташований безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території, то заміри не проводяться.

Процедура притягнення до адміністративної відповідальності та її особливості у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих в режимі фотозйомки визначаються ст. 279-1 та 279-4 Закону.

Крім того, апелянт зазначає, ним додано фотофіксацію вчиненого правопорушення на 3 аркушах, з якого чітко видно, що автомобіль марки «Маzdа 6», державний номерний знак « НОМЕР_1 » в місті виїзду з прилеглої території чим порушує п. 15.9 «и» ПДР України та ч. 3 ст. 122 КУпАП.

У рішенні суду першої інстанції помилково вказано, що судом при самостійній перевірці факту фотофіксації правопорушення, за допомогою веб-сайту https://inspector.lutskrada.gov.ua/ не було знайдено фотофіксацію порушення за номером постанови 013021 та номером транспортного засобу НОМЕР_1 , на підтвердження даного факту апелянт надав Рrіnt scrееn з сайту Постанови про адміністративні правопорушення на сайті Луцької міської ради.

Також, апелянт зазначає, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування сфери паркування транспортних засобів», постанова про накладення адміністративного стягнення повинна містити: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу; відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу.

Відповідно до ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) несе відповідальна особа - фізична особа, керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб.

Згідно ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу.

Закон вніс зміни до КУпАП, якими передбачив особливу процедуру притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зазначивши, що справа може розглядатися без участі особи.

Обставини по справі встановлюються згідно ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення з особливостями встановленими ст. 14- 2 та 279-1 -279-4 Закону.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому, апелянт вважає, що при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності департаментом муніципальної варти Луцької міської ради дотримано статей 245, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 грудня 2019 року старшим інспектором (інспектором з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Салівончиком Олександром Миколайовичем винесена постанова LC-013021, згідно якої автомобіль Mazda 6, НОМЕР_1 , 26 грудня 2019 року о 11 год. 54 хв. у м. Луцьку по вул. П`ятницька Гірка, 7, здійснив зупинку в місті виїзду з прилеглої території та створив перешкоду дорожньому руху, чим порушив п.15.9 «и» ПДР України та ч.3 ст.122 КУпАП. Цією ж постановою на особу, якій належить автомобіль - ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як слідує з матеріалів позову, позивач категорично заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення, а отже відповідач, на виконання приписів ч.2 ст.77 КАС України та ч.4 ст.162 КАС України повинен був разом з відзивом надати всі докази, які підтверджують правомірність свого рішення.

У даній спірній ситуації судом першої інстанції з`ясовано, що правопорушення, яке кваліфікувалося відповідачем позивачу, стосується порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до ст.14-2 КУпАП режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.

З огляду на це, суд вірно вважав, що належними доказами вчинення порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), є здійснення не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів.

При цьому, суд першої інстанції вважав, що відповідач був зобов`язаний додати такі зображення до відзиву на позов. Проте, останній цього не зробив, відзиву на позов не подав та не додав відповідну фотофіксацію порушення.

Крім того суд першої інстанції, як на підставу для задоволення позову, зіслався на те, що судом самостійно здійснено перевірку факту фотофіксації правопорушення, за допомогою веб-сайту https://inspector.lutskrada.gov.ua/, про який вказано в оскаржуваній постанові, при цьому на даному веб-сайті не знайдено фотофіксацію порушення за номером постанови 013021 та номером транспортного засобу АС6308СЕ.

З урахуванням цього, суд дійшов висновку, що будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення не має, а суд вичерпав всі залежні заходи для самостійного отримання цих доказів з веб-сервісу відповідача.

Враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, оскільки відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не виконав свого процесуального обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, а саме не надав суду фотофіксації порушення, за яке він притягнув позивача до адміністративної відповідальності, а судом оглянутий веб-сайт відповідача та встановлено відсутність фотофіксації правопорушення на ньому,

Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що такі доводи суду першої інстанції є помилковими з наступних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи суд дану справу розглянув за правилами спрощеного позовного провадження, при цьому суд встанови відповідачу п`ятиденний строк для подання відзиву на позов.

Однак, розглядаючи спір суд першої інстанції поза увагою залишив ту обставину, що згідно вимог ч.1 та ч. 2 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. У випадку, передбаченому ч.1 ст. 259 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може: 1) задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; або 2) відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження.

Згідно ч. 1 ст. 259 КАС України клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження подається у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститися у ній.

Як вбачається з матеріалів справи позивач у позовній заяві не просила розглянути дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, і такого клопотання окремо не подавала.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 260 КАС України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд залежно від обгрунтованості заперечень відповідача протягом двох днів із дня її надходження до суду постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

В ухвалі суду про відкриття провадження у справі від 22.01.2020 про строк для подання заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження взагалі нічого не зазначено.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 261 КАС України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Однак суд першої інстанції в порушення зазначеної норми встановив відповідачу п`ятиденний строк для подання відзиву.

З огляду на це колегія судів констатує, що суд першої інстанції розглянув даний спір з порушенням норм процесуального права.

У даному випадку суду першої інстанції слід було звернути увагу на те, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності врегульовані с. 286 КАС України.

Враховуючи викладене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції позбавив можливості відповідача заперечити позовні вимоги.

Згідно додатків до відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги, що відповідачем надано, як доказ вчинення адміністративного правопорушення позивачкою, Рrіnt scrееn з бази НАІС з сайту «Постанови у справах про адміністративні правопорушення» веб-сайту https://inspector.lutskrada.gov.ua/ з фото яких вбачається, що автомобіль Mazda 6, НОМЕР_1 , 26 грудня 2019 року належний ОСОБА_1 о 11 год. 54 хв. у м. Луцьку по вул. П`ятницька Гірка, 7, здійснив зупинку в місті виїзду з прилеглої території та створив перешкоду дорожньому руху, чим відповідно порушив п.15.9 «и» ПДР України за що суд апеляційної інстанції вважає відповідач підставно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

При цьому, колегія судів зазначає, що стягнення накладено з дотримання вимог КУпАП України, і доказів про порушенні процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, бо таке прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а у задоволенні позову - відмовити.

Керуючись ст. 243, 286, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради задовольнити, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2020 року по справі № 161/991/20 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді Н. М. Судова-Хомюк
Н. В. Ільчишин