Справа № 460/1612/19
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Зозуля Д.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/1612/19 пров. № А/857/1094/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Макарика В.Я., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року у справі № 460/1612/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ :

05.07.2019р. позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 24.06.2019р.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22.11.2019р. в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22.11.2019р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.09.2018р. ОСОБА_1 ввіз на митну територію України автомобіль марки FIAT моделі DOBLO ідентифікаційний номер кузова - НОМЕР_1 що підтверджується рахунком - фактурою (інвойс) № б/н від 28.09.2018р. (Додаток № 1) та іншими документами, за митною декларацією № UA204010/2018/220975 від 03.10.2018р. Після сплати всіх необхідних платежів (ввізне мито - 6413,62 грн., акцизний податок - 814,68 грн., податок на додану вартість -14 272, 90 грн.) позивач здійснив реєстрацію даного транспортного засобу.

26.06.2019р. ОСОБА_1 отримав від податкового органу поштою податкове повідомлення-рішення від 24.06.2019р. № та податкове повідомлення-рішення від 24.06.2019р. № , згідно яких останнього зобов`язано здійснити сплату податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів в розмірі - 10 770,96 гривень та сплатити мито на товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами в розмірі - 4 895,89 гривень.

Зокрема, вказані податкові повідомлення-рішення складені на підставі акту перевірки від 11.06.2019р. №1186/17-00-13-04/ НОМЕР_2 про результати документальної невиїзної перевірки дотримання громадянином ОСОБА_1 , вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товару з поданням митної декларації від 03.10.2018р. № UA204010/2018/220975, в якому зазначено порушення, а саме :

- ст.49, ч.1 ст.51, ст.52, ч.2 ст.53, ст.257, ст.270, ч.1 ст.272, ч.2 ст.277, ст.278, ст.289 Митного кодексу України, в результаті занижено податкове зобов`язання по сплаті мита на загальну суму - 3916,71 грн.;

- ст.49, ч.1 ст.51, ст.52, ч.2 ст.53, ст.257, ч.1 та ч.2 ст.270, ст.289 Митного кодексу України, п.187.8 ст.187, п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, в результаті занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму - 8616,77 гривень.

Так, у акті перевірки від 11.06.2019р. №1186/17-00-13-04/ НОМЕР_2 податковий орган зазначив, що за результатами порівняльного аналізу електронної копії митної декларації та інформації, що стосується товару, митне оформлення якого завершено, отриманої від митних органів Литовської Республіки щодо надання інформації про митне оформлення автомобіля марки FIAT моделі DOBLO ідентифікаційний номер кузова - НОМЕР_1 , встановлено невідповідність відомостей щодо митної вартості імпортованого в адресу громадянина України ОСОБА_1 транспортного засобу, а саме:

- в графі 22 «Валюта та загальна сума за рахунком» МД №UA204010/2018/220975 від 03.10.2018р. зазначено суму 1600 євро (52222,86 грн. по курсу НБУ на день заявлення товару до того оформлення), заявлена митна вартість становить 64136,20 грн. (або 1965 євро). Однак, відповідно до документів, надісланих митними органами Литовської Республіки, а саме: митної декларації від 27.09.2018р. № 18LTC100EK0FDDE6, згідно якої здійснено експорт імпортного засобу FIAT моделі DOBLO ідентифікаційний номер кузова - НОМЕР_1 , рахунку-фактури PVM TOL від 12.09.2018р. вартість автомобіля становить 3000 євро (97917,86 грн. на дату митного оформлення автомобіля), заявником автомобіля «FIAT моделі DOBLO ідентифікаційний номер кузова - НОМЕР_1 , виступала компанія UAB «ERLANDO». (а.с. 31-32, а.с. 36-37)

Як видно з матеріалів справи, до митного оформлення позивач подав в Рівненську митницю ДФС лист від 03.10.2018 р. яким повідомлено, що вартість транспортування транспортного засобу FIAT моделі DOBLO ідентифікаційний номер кузова - НОМЕР_1 до митного кордону України ( п/п Ягодин-Дорогуск ) становить 165 євро ( 5384,48 грн. на дату митного оформлення транспортного засобу ).

ст.49 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Із змісту ч. 4 ст.58 Митного кодексу України видно, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень ч. 10 цієї статті.

Згідно ч. 2 ст.52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

ч.1 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів є:

1) декларація митної вартості, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як видно з матеріалів справи вищевказаний транспортний засіб FIAT моделі DOBLO ідентифікаційний номер кузова - НОМЕР_1 позивач придбав у представника литовської фірми UAB «ROLIDAS» за ціною 1600 євро, що підтверджується рахунком-фактурою ( інвойс) № б/н від 28.09.2018р.(а.с. 9)

До митного оформлення декларант подав наступні документи:

- митну декларацію UA204010/2018/220975.

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії № НОМЕР_3 від 18.03.2014р.;

- рахунок-фактуру ( інвойс) б/н від 28.09.2018р.

- акт про проведення огляду ( переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі, багажу № UA 205010/2018/315763 від 29.09.2018 р.

- швакенет від 02.10.2018 р.

- акт фізичного огляду від 03.10.2018 р.

- довідку щодо суми транспортних витрат від 03.10.2018 р.

Згідно додаткового аркушу до акту проведення митного огляду № UA205010/2018/315763 та фотокарток, вищевказаний автомобіль на момент купівлі-продажу у представника литовської фірми UAB «ROLIDAS мав значні механічні пошкодження. ( а.с. 13-16 )

Дані документи позивач надав митному органу для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого автомобіля.

Колегія суддів, звертає увагу на ту обставину, що позивач надав митному органу до митного оформлення виключно ті документи, які були отримав від продавця та зазначив їх у графі декларації 44. В матеріалах справи, відсутні жодні докази які вказують на недоліки, розбіжності, підробку, виправлення чи підмінну даних документах.

Разом з тим, отримана митним органом від Литовської Республіки інформація, а саме: експортна митна декларація від 27.09.2018р. № 18LTC100EK0FDDE6, інвойси до них, стосуються інших зовнішньоекономічних контрактів, по яких ОСОБА_1 не є стороною правовідносин, що свідчить про безпідставність тверджень податкового органу про порушення останнім положень митного та податкового законодавства.

Крім того, експортна митна декларація від 27.09.2018р. № 18LTC100EK0FDDE6 яку суд першої інстанції прийняв до уваги як видно із офіційного сайту Європейської комісії (https/ec.europa.eu/taxation_customs|dds2|ecs|ecs_home.jsp?lang=en@MRN=18LTLC0100EKOD DE6@Expand=true) експортна декларація скасована і експорт по ній не відбувся.

Також, колегія суддів зазначає, що подані відповідачем на підтвердження своїх доводів документи не містять офіційного перекладу з іноземної мови, а проведений аналіз товару, що поставлявся позивачем, із товаром, зазначеним в експортних деклараціях Литовської Республіки, свідчить про те, що контролюючий орган встановив лише часткове співпадіння найменування окремих позицій товару, за якими було здійснено коригування митної вартості.

Тобто, твердження податкового органу про відповідність відомостей про найменування товару, їх вагу та кількість у поданих ОСОБА_1 до митного оформлення митної декларації та наданих Литовською Республікою експортних деклараціях не відповідає фактичним обставинам справи, а часткове співпадіння найменування окремих позицій товару, за якими було здійснено коригування митної вартості є лише припущенням.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки Головне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб, що визначені законами та Конституцією України і всупереч ст.77 КАС України не виконав обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності при винесенні оскаржених податкових повідомлень-рішень № , № від 24.06.2019р. Порівняльний аналіз проведений податковим органом, який зазначено в акті перевірки не може бути проведений на підставі припущення та співпадіння найменування окремих позицій товару, а повинен базуватись лише на беззаперечних доказів, які не місять сумніву. Тому, висновки відповідача про заниження позивачем митної вартості транспортного засобу який був ввезений на митну територію України є необґрунтованим.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову якою позов задовольнити.

Керуючись ст.ст.243, 286, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року у справі № 460/1612/19 - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 24 червня 2019 року та податкове повідомлення - рішення № від 24 червня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя В.Я. Макарик

Суддя Р.М. Шавель

Постанова в повному обсязі складена 14.04.2020р.