Справа № 640/7120/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

08 квітня 2020 року м. Київ № 640/7120/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши заяву представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (надалі - відповідач), адреса: 01032, місто Київ, бульвар Тараса Шевченка, будинок 50Г, в якій позивач просить:

- визнати дії виконувача обов`язків регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву Шрамко А.В. у виді пропозиції від 20 лютого 2020 року №30-06/1637 «Про дострокове розірвання договору оренди №549 від 08 грудня 2006 року» протиправними та зобов`язати регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву утриматись від дострокового розірвання договору №549 від 08 грудня 2006 року 7на підставі висновків, викладених у акті обстеження від 31 січня 2020 року орендованого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 державного нерухомого майна відповідно до договору №549 від 08 грудня 2006 року та яке обліковується на балансі Фонду державного майна України і знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Генерала Алмазова, будинок 18/9;

- визнати дії начальника відділу контролю за виконання договірних відносин та використання державного майна регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву Воропай Андрія Федоровича та заступника начальника відділу контролю за виконанням договірних відносин та використання державного майна цього ж регіонального відділення Вайлового Максима Андрійовича , при реалізації виконання контрольних функцій вказаного регіонального відділення Фонду у сфері оренди державного майна, у виді проведення 31 січня 2020 року обстеження орендованого фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 державного нерухомого майна відповідно до договору №549 від 08 грудня 2006 року та яке обліковується на балансі Фонду державного майна України і знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Генерала Алмазова, 18/9, протиправними та зобов`язати регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києві утриматись від інспекційних перевірок, при реалізації виконання контрольних функцій вказаного регіонального відділення Фонду у сфері оренди державного майна, орендованого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 державного нерухомого майна відповідно до договору №549 від 08 грудня 2006 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2020 року відкрито провадження у адміністративній справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадження) без повідомлення учасників справи.

06 квітня 2020 року представником позивача через канцелярію суду подано заяву про забезпечення позову шляхом

- зобов`язання регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву утриматись від дострокового розірвання договору №549 від 08 грудня 2006 року на підставі висновків, викладених у акті обстеження від 31 січня 2020 орендованого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 державного нерухомого майна відповідно до договору №549 від 08 грудня 2006 року та яке обліковується на балансі Фонду державного майна України і знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Генерала Алмазова, 18/9 до закінчення судового розгляду адміністративної справи №640/7120/20.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову представник позивача посилається на те, що відповідно до пропозиції від 20 лютого 2020 року №30-06/1637 позивачу запропоновано припинити дію договору оренди та повернути об`єкт оренди на підставі акта приймання-передачі (повернення).

За твердженнями представника позивача, вказані дії виконувача обов`язків регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києві Шрамко А.В. у виді пропозиції від 20 лютого 2020 року №30-06/1637 «Про дострокове розірвання договору оренди №549 від 08 грудня 2006 року» є очевидно протиправними з тих підстав, що договір є чинним, відповідач з метою протиправного і дострокового розірвання договору з власної ініціативи може звернутись до Господарського суду міста Києва, а звернення до суду з таким позовом за шість років до закінчення строку дії договору може ускладнити та призвести до припинення законної господарської діяльності орендаря, яким є позивач, чим буде порушено економічні інтереси орендаря на отримання законного прибутку від своєї ж господарської діяльності та економічні інтереси держави у вигляді недоотримання коштів до бюджету за рахунок сплати податкових зобов`язань і інших обов`язкових платежів.

Також, представник позивач послався й на те, що звернення до Господарського суду міста Києва з позовом про дострокове розірвання договору може істотно ускладнити виконання рішення суду в даній адміністративній справі.

Крім того, у заяві про забезпечення позову представником позивача описані обставини, які викладені й у самій позовній заяві.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що підстави, з яких може бути вжито заходів забезпечення позову, є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Також, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Частиною 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено види забезпечення позову.

У відповідності до частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, представник позивача зазначає про наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача та можливості звернення останнього до Господарського суду міста Києва з позовом про розірвання договору оренди.

Крім того, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову представник позивача посилається на ті ж самі обставини, якими обґрунтовані й власне позовні вимоги.

Суд зазначає, що застосування судом обраних позивачем заходів забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на доводах позивача про наявність очевидних ознак протиправності дій, а також не може ґрунтуватись на тих обставинах, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги, оскільки оцінку таким обставинам та доводам суд надає виключно під час розгляду справи по суті, але аж ніяк не під час вирішення питання щодо можливості вжиття заходів забезпечення позову.

Більш того, можливе звернення учасника договірних відносин до суду з позовом в порядку господарського судочинства взагалі не може бути підставою для забезпечення позову в рамках розгляду іншої справи за правилами адміністративного судочинства.

Відтак, на переконання суду, представником позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення у даній справі, а викладені у заяві про забезпечення позову обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

У рішенні від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивачем на цій стадії не доведено суду наявність достатніх обставин, які КАС пов`язує із застосуванням заходів забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 150, 151, 153-155, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею (суддями). Відповідно до частини 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про відмову у забезпеченні адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Клочкова