Справа № 200/1710/20-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2020 р. Справа№200/1710/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Купріян В.Ю. розглянувши адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Макіївський завод металевих конструкцій" (84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Сибирцева, буд. 3) до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Макіївський завод металевих конструкцій" звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнанння протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.08.2017 року: №, №.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він знаходився на тимчасово окупованій території (м. Макіївка), фактично перереєстрований на територію, яка підконтрольна українському уряду 28.04.2017 року (м. Бахмут). Звернув увагу суду на факт захоплення підприємства, розташованого за адресою: 86101, Донецька область, м. Макіївка, вул. Гаражна,1, незаконними збройними формуваннями.

Зазначив, що відповідачем не враховані приписи Закону України №1669-VII від 02.09.2014 року "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (надалі - Закон №1669-VII), який набрав чинності 15.10.2014 року, яким було предбачено певні заходи щодо забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції, Указ Президента України «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілосності України», судову практику Верховного Суду.

Ухвалою від 18.02.2020 року суд відкрив провадження у справі та призначивши її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 16 березня 2020 року.

Ухвалою від 18 березня 2020 року суд замінив відповідача у справі з Головного управління ДФС у Донецькій області на Головне управління ДПС у Донецькій області (87500, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Італійська, будинок 59, ).

Відповідач із позовними вимогами позивача не погодився та просив відмовити у задоволені позовних вимог, надавши до суду 18.03.2020 року засобами електронного зв`язку відзив на позовну заяву з мотивів викладених у відзиві.

16 березня 2020 року розгляд справи відкладено на 24 березня 2020 року, з 24 березня 2020 року розгляд справи відкладено на 06 квітня 2020 року.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, заслухавши представників сторін, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив наступне.

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Макіївський завод металевих конструкцій"(ідентифікаційний код 01412265) відповідно до безкоштовного запиту на сайті Міністерства юстиції України зареєстрований як юридична особа 22 грудня 1997 року, про що 09 серпня 2005 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис за номером 1 002723.

Місцезнаходження позивача у 2014 році: 86101, Донецька область, м. Макіївка, вул. Гаражна,1.

Відповідно до Витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 28.04.2017 року позивачем змінено місцезнаходження: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вулиця О. Сибірцева, буд. 3 (зазначений факт встановлений у Рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року по справі № 200/2464/19, у якій приймали участь позивач та відповідач та як якенабрало законної сили у відповідності до Постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року).

Тобто, до 28.04.2017 року позивач знаходився на тимчасово окупованій території.

У відповідності до ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивачем на адресу Артемівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області 20 лютого 2014 року була надавана податкова декларація з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) де позивачем були визначені суми податкових зобов`язань за рік у сумі 217617,43 грн.: із яких зобов`язання за період з січня по листопад 2014 року у сумі 18134,79 грн. щомісячно, грудень 2014 року - 18134,74 грн.

Місцезнаходження земельної ділянки: м. Бахмут, вул. Сибірцева , 3. Відповідно до відомостей про наявні земельні ділянки документом що посвідчуєправо власності або користування земельними ділянками є договір купівлі - продажу комплексу від 29.04.2011 року.

У відповідності до Витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0003043, дата внесення до ЄРДР 29.09.2015 вбачається, що 07.09.2015 року на територію заводу ПАТ "Макіївський завод металевих конструкцій", код ЄРДПОУ 01412265, розташованого за адресою: 86101, Донецька область, м. Макіївка, вул. Гаражна 1, увірвалися озброєні люди незаконного військового угрупування так званої ДНР та захопили виробничі, складські та адміністративні будівлі з усім майном, обладнанням, документами, що там знаходились. Доступ працівникам підприємства на територію заводу заборонено.

Відповідачем проведена камеральна перевірка позивача з питання своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань з земельного податку з юридичних осіб за липень -серпень 2014 року.

За результатами перевірки складений Акт своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань з земельного податку з юридичних осіб за липень -серпень 2014 року позивача від 14.08.2017 року № 46/05-99-12-08/05-02/01412265.

За висновками Акту про результатами камеральної перевірки своєчасності сплати до бюджету узгоджених податкових зобов`язань позивачем встановлені, в тому числі порушення пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань з земельного податку з юридичних осіб по граничному терміну сплати 30.08.2014 року сплачено 17.10.2014 року (кількість днів прострочки склала 48 ), в частині несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань з земельного податку з юридичних осіб по граничному терміну сплати 30.09.2014 року сплачено 17.10.2014 року (кількість днів прострочки склала 17 ).

Вищезазначені обставини не є спірними та визнаються сторонами.

За підсумками акту перевірки відповідачем були сформовані два податкових повідомлення-рішення від 29.08.2017 року: №, яким визначено суму штрафів за затримку сплати грошового зобов`язання з земельного податку у розмірі 1813,80 грн. (10%); №, яким визначено суму штрафів за затримку сплатигрошового зобов`язання з земельного податку у розмірі 3425,52 грн. (10%).

Правовими підставами для застосування штрафу відносно позивача відповідачем визначені: підпункту пункт 57.1 статті 57, пункт 287.3 статті 287, ст. 126 Податкового кодексу України.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

У відповідності до пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (надалі в тексті Рішення - ПК України), грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (пп.14.1.156 п.14.1 ст. 14 ПК України).

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (14.1.175 п.14.1 ст. 14 ПК України).

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до пп.14.1.34 ст. 14 Податкового кодексу, власники земельних ділянок - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які відповідно до закону набули права власності на землю в Україні, а також територіальні громади та держава щодо земель комунальної та державної власності відповідно.

Земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок таземельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу)( підпункт 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України в редакційї на час спірних правовідносин).

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користуванняземельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди( підпункт 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності)( підпункт 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин).

Згідно до статті 269 ПК України, платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Об`єктами оподаткування у відповідності до статті 270 ПК України є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні;земельні частки (паї), які перебувають у власності.

За змістом пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

У відповідності до статті 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно до п. 113.3 ст. 113 Податкового кодексу України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як вбачається із матеріалів справи підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій до позивача є порушення строків сплати узгодженого грошового зобов`язання.

Враховуючи ту обставину, що позивач знаходився на тимчасово окупованій території до 28.04.2017 року і при цьому сплачував суми податків у період з 2014 року до моменту перереєстрації, то виникла ситуація щодо недотримання строків сплати узгодженого податкового зобов`язання.

Як вбачається із матеріалів справиу відповідності до податкової декларації від 20 лютого 2014 року з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) позивачем були визначені суми податкових зобов`язань липень 2014 року та серпень 2014 року у сумі 18134,79 грн. щомісячно.

Зазначена декларація отримана Артемівською об`єднаною ДПІ ГУ ДФС 28 січня 2018 року. Граничний термін сплати грошового зобов`язання за липень 2014 року 30.08.2014 року, фактично сплачено17.10.2014 року. Граничний термін сплати грошового зобов`язання за серпень 2014 року 30.09.2014 року, фактично сплачено 17.10.2014 року.

Законом України №1669-VII від 02.09.2014 року "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (надалі - Закон №1669-VII), який набрав чинності 15.10.2014 року, передбачено певні заходи щодо забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Період проведення АТО - це час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення АТО або військових дій на території України (абзац перший статті 1 Закону № 1669).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

2 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Зазначене розпорядження опубліковано 8 грудня 2015 року на єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України «Урядовий портал».

Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053».

Таким чином, вказаними розпорядженнями затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція з початку її проведення та на теперішній час.

Згідно з додатками до розпоряджень Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р та № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, до зазначених населених пунктів належить м. Бахмут (Артемівськ), де і знаходиться земельна ділянка позивача.

Статтею 6 Закону № 1669-VII (в редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) було встановлено, що під час проведення АТО суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення АТО, звільняються від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності. Зазначена норма діяла до 08.06.2016 року.

Отже, Законом № 1669 були встановлені пільги щодо орендної плати за землю, що сплачується на відповідній території, а саме щодо податку який сплачується суб`єктами господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення АТО. Зазначені норми Закону № 1669-VII не суперечать вимогам ПКУ.

Позивач знаходився на території м. Макіївка та м. Бахмут, де проводилась антитерористична операція.

Статтею 10 Закону України № 1669-VII встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин та на момент розгляду даної справи антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", не закінчилась.

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пп. 56.11 ст. 56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.Тобто якщо позивачем було самостійно визначена сума земельного податку, вона не підлягає оскарженню ані в судовому, ані в адміністративному порядку.

Однак, застосування норми щодо звільнення від сплати податку або застосування пільги, встановленою ст. 6 Закону України № 1669, могло бути реалізовано лише єдиним шляхом - наданням уточнюючої декларації щодо визначення суми на яку зменшується податкове зобов`язання за відповідний податковий період у строки визначені ст. 102 ПК України.

Доказів направлення та отримання на адресу відповідача такої уточнюючої декларації сторонами суду не надано.

Як і не надано доказів наявності Сертифікату ТПП України, щодо форс - мажорних обставин відносно неможливості своєчасної сплати земельного податку за відповідний період.

У відповідності до п.38.2 Підрозділу 10 "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України (в редакції яка діяла на період нарахування штрафних санкційі), було встановлено, що «На період проведення антитерористичної операції для платників податків, місцезнаходженням (місцем проживання) яких станом на 14 квітня 2014 року була тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів на лінії зіткнення і які станом на 1 січня 2017 року не змінили своє місцезнаходження (місце проживання) із зазначених територій на іншу територію України:

1) зупиняється нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені за несвоєчасне погашення визначених станом на 14 квітня 2014 року грошових зобов`язань;

2) зупиняється застосування норм статей 59, 60 (в частині податкових вимог), 87 - 101 цього Кодексу.

Відлік строку давності, визначений статтею 102 цього Кодексу, зупиняється на період, протягом якого до платників податків, зазначених у цьому підпункті, не застосовувалися заходи стягнення, передбачені статтями 59, 60, 87 - 101 цього Кодексу.

Норми цього підпункту не застосовуються: з дати реєстрації зміни місця проживання фізичною особою - платником податків і переселення на іншу територію України на постійне місце проживання, місце проживання внутрішньо переміщеної особи та проведення реєстраційної дії щодо зміни місця проживання фізичної особи - підприємця; з дати реєстрації зміни місцезнаходження юридичної особи на іншу територію України».

У позивача були відсутні непогашені податкові зобов`язання з земельного податку станом на 14 квітня 2014 року, а тому вищезазначена норма не засосовується відносно позивача.

Відносно застосування правових висновків викладених у Постанові Верховного суду у справі № 805/5110/16-а, то суд вважає що висновки у цій справі не можна застосовувати у даній справі, оскільки предметом спору було саме неврахування податковим органом уточнюючих декларацій за податком на землю, відповідно до яких позивач у цій справі зменшив суму грошового зобов`язання, скориставшись пільгою передбаченою ст. 6 Закону 1669 і тому були застосовані штрафні (фінансові) санкцій.

З огляду на викладене суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову позивачу повинно бути відмовлено.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Податковим кодексом України, Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Макіївський завод металевих конструкцій" до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнанння протиправними та скасування податкових повідомлень- рішень від 29.08.2017 року: №, № - відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 14 квітня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Уразі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Роз`яснити сторонам, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 Кодексу адміністративного судочинства України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя О.М. Кониченко