Справа № 200/5389/19-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року справа № 200/5389/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Арабей Т.Г., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року (повний текст складено 05 серпня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/5389/19-а (суддя в 1 інстанції - Чекменьов Г.А.) за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Офісу великих платників податків ДФС про скасування вимоги № Ю-1290-46 від 11 лютого 2019 року та визнання протиправними дії,-

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків ДФС (далі - відповідач), в якому просило скасувати вимогу № Ю-1290-46 від 11 лютого 2019 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині суми 510 992,19 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ю-1290-46 від 11 лютого 2019 року на суму 4 298 178,62 грн. Зазначена вимога була оскаржена позивачем до ДФС України. Рішенням ДФС України скарга позивача залишена без задоволення.

Позивач вважає, що при винесенні спірної вимоги відповідачем не враховано приписи Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки платники єдиного внеску, визначені статтею 4 даного Закону, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Також позивач зазначає, що оскільки п.п.6 п.3 р. IV Інструкції нараховані за відповідний календарний місяць суми єдиного внеску сплачуються платниками не пізніше 20 числа наступного місяця, не оскаржена сума недоїмки за вимогою № Ю-1290-46 від 11.02.2019 року обчислюється за грудень 2018 року та складає 510 992,19 грн., у зв`язку з чим відповідач не мав права повторно включати у вимогу № Ю-1290-46 від 11.02.2019 року суми, які раніше були оскаржені в суді.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року у справі № 200/5389/19-а позовні вимоги було задоволено, внаслідок чого: скасовано вимогу Офісу великих платників податків ДФС № Ю-1290-46 від 11 лютого 2019 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині суми 510 992,19 грн.; визнано протиправними дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо включення до вимоги сум єдиного внеску без урахування судових рішень, які набрали законної сили; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на користь Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» судовий збір у розмірі 7664 грн. 88 коп.

Не погодившись з таким рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Відповідач вказував на те, що згідно облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів заборгованість позивача станом на 21.01.2019 року становила 4 298 178,62 грн., на підставі цих даних відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2019 року № Ю-1290-46.

Оскільки Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» з 01.01.2019 року знаходиться на обліку у Запорізькому управлінні Офісу великих платників податків ДФС України, тому відповідно до пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI у відповідача були законні підстави для застосування штрафу та нарахування пені за несвоєчасну сплату зобов`язань з ЄСВ, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у зразковій справі № 812/292/18-а.

Окрім того, 30.04.2018 року на офіційному веб-сайті Президента України було розміщено новину про те, що Президент України підписав Указ, яким завершується АТО і починається операція Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони. Тобто, Президент України офіційно оголосив про завершення АТО. Але, в порушення вимог статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», позивач не звернувся до податкового органу з відповідною заявою протягом тридцяти днів, наступних за днем закінчення АТО.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги та встановила наступне.

Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» (юридична адреса: 87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. К. Лібкнехта, 177а, ) зареєстровано 03.09.2007 року за № 1 026990, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, перебував з 01.01.2019 на обліку як платник єдиного внеску в Офісі великих платників податків Державної фіскальної служби.

05.11.2014 року позивач звернувся до Міжрегіонального головного управління міністерства доходів та зборів з заявою № 17/1792 про звільнення від обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI до закінчення антитерористичної операції, не застосовування до позивача штрафних та фінансових санкцій, передбачених цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску.

Місто Маріуполь, де позивач зареєстрований входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція.

Крім того, позивач зазначає, що його відокремлені підрозділи та об`єкти підприємства знаходяться на тимчасово окупованій території. Внаслідок проведення активної фази антитерористичної операції виникли значні складнощі в роботі підприємства, що призвели до фінансової кризи позивача. Тому 25.11.2014 року позивачем отримані сертифікати Торгово-промислової палати № 1735, № 1736 про настання обставин непереборної сили.

08.12.2015 року позивач звернувся до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального Головного управління ДФС з заявою № 17/1825 про звільнення від обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI до закінчення антитерористичної операції, не застосовування до позивача штрафних та фінансових санкцій, передбачених цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску.

11.02.2019 року відповідачем винесено вимогу № Ю-1290-46 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку у розмірі 4 298 178,62 грн.

Не погодившись з винесеною вимогою № Ю-1290-46 від 11.02.2019 року позивач звернувся зі скаргою до Державної фіскальної служби України, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 02.04.2019 року № 15379/6/99-99-11-05-02-25 про залишення скарги позивача без задоволення.

Окрім того, колегією суддів встановлено, що позивачем оскаржено вимогу за попередні періоди заборгованості, встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Оскаржувана заборгованість виникла на підставі самостійно визначених позивачем зобов`язань зі сплати єдиного внеску, а саме: нараховано платником самостійно за грудень 2018 року у сумі 510 992,19 грн.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною 1 статті 4 цього Закону платниками єдиного внеску є, крім інших, роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Статтею 12 Закону № 2464-VI встановлено, що забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску віднесено до завдань центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI, п. 3 Інструкції № 499 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку (на кінець календарного місяця), вимогу про її сплату. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується за даними інформаційної системи органу доходів та зборів.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

За змістом пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VІ платники єдиного внеску, визначені статтею 4 цього Закону, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669-VII), де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VІ, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Пункт 9-4 Закону України № 2464-VІ є чинним та не скасований на час прийняття спірної вимоги, будь-яких змін, пов`язаних із його дійсністю до цього Закону не вносилося.

Статтею 1 Закону № 1669-VII містить такі приписи: період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, в якому зазначено місто Маріуполь Донецької області, на території якого зареєстроване Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053. Розпорядження від 5 листопада 2014 р. № 1079-р та розпорядження від 30 жовтня 2014 р. № 1053 втратили чинність у зв`язку із прийняттям Розпорядження КМУ від 2 грудня 2015 р. № 1275-р.

Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 р. № 1275-р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» на виконання абзацу третього пункту 5 статті 1-1 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, у якому також наявне місто Маріуполь Донецької області.

Отже, з наведених вище нормативно-правових актів випливає, що на час прийняття відповідачем спірної вимоги населений пункт, в якому знаходиться позивач, включений до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Оскільки Указ Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 набув чинності, із врахуванням змісту частини 1 статті 1 Закону № 1669-VII період проведення антитерористичної операції розпочався. Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не опубліковувався, у зв`язку з чим заперечення відповідача з цього приводу колегією суддів не приймаються.

При цьому суд враховує посилання відповідача на висновки Верховного Суду у зразковій справі № 812/292/18-а.

Зокрема, у рішенні від 30 березня 2018 року у зазначений справі Верховний Суд зазначив, що дочірні підприємства юридичної особи, структурні підрозділи юридичної особи, які є самостійними платниками єдиного внеску, підпадають під дію Закону № 2464-VІ в частині звільнення від відповідальності, штрафних та фінансових санкцій за умови перебування саме їх на обліку в органах доходів і зборів, які розташовані на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що починаючи з 14 квітня 2014 року, здійснюючи фактичну діяльність на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, в тому числі, силами структурних підрозділів, які входять до складу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», позивач є таким, що звільнений від обов`язку щодо сплати єдиного внеску у строки, встановлені Законом № 2464-VI.

Колегія суддів зазначає, що заборгованість виникла на підставі самостійно визначених позивачем зобов`язань зі сплати єдиного внеску, а саме: нараховано платником самостійно за грудень 2018 року у сумі 510 992,19 грн., що підтверджується Звітом форми № Д4 (місячна) за грудень 2018 року.

Тобто, сума заборгованості 510 992,19 грн., яка оскаржується позивачем, була нарахована за місяць грудень 2018 року, в якому позивач перебував на обліку в Головному управлінні ДПС у Донецькій області (м. Маріуполь), тобто в органі доходів і зборів, розташованому на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII.

Оскільки аналогічні висновки викладені в судових рішеннях, що набрали законної сили, якими оскаржувалися попередні вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за аналогічних обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо включення до спірної вимоги сум єдиного внеску без урахування судових рішень, які набрали законної сили, також підлягають задоволенню.

Водночас колегія суддів зазначає, що Закон № 1669-VII не скасовує обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а лише надає можливість на період АТО не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Тобто, контролюючий орган не позбавлений обов`язку обліковувати існуючу заборгованість позивача з єдиного внеску, але формування вимоги, яка є виконавчим документом, до офіційного завершення антитерористичної операції Указом Президента України, є передчасним.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року у справі № 200/5389/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року у справі № 200/5389/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 13 квітня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Т.Г. Арабей

Е.Г. Казначеєв