Справа № 200/11009/19-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року справа №200/11009/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Блохіна А.А., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/11009/19-а (головуючий І інстанції Волгіна Н.П.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Бахмутське міське відділення, третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Бахмутське міське відділення (далі - відповідач), третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу страхових виплат за період з серпня 2016 року по грудень 2018 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу виниклу заборгованість по страховим виплатам за період з серпня 2016 року по грудень 2018 року шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача в повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року позов задоволено частково, а саме суд: визнав протиправною та скасував постанову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бахмут № 0503/7307/7307/20 від 17 серпня 2016 року про припинення з 1 серпня 2016 року виплати страхових виплат ОСОБА_1 ; зобов`язав Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість зі страхових виплат, яка виникла за період з 1 серпня 2016 року по 31 грудня 2018 року. В задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що невиплачені суми щомісячних страхових виплат за минулий період будуть виплачені після прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 , має 3 групу інвалідності; є пенсіонером; з 29 червня 2015 року має право на отримання страхових виплат та є внутрішньо переміщеною особою, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 14-19, 81, 94-97).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах соціального страхування з 1 квітня 2001 року, як отримувач щомісячних страхових виплат у зв`язку зі страховим випадком - профзахворюванням, отриманим ним 9 грудня 1994 року, номер випадку - 7307 (а.с. 67, 84, 99-100, 103, 108, 114).

З вересня 2014 року по липень 2016 року ОСОБА_1 отримував страхові виплати у Бахмутському міському відділені управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області як внутрішньо переміщена особа, справа про страхові виплати № 7307 (а.с. зв.бік а.с. 36-45, 51-53, 67, 83-84, 101, 103, 18).

Під час знаходження позивача на обліку в Бахмутському міському відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області був проведений перерахунок щомісячних страхових виплат, призначених позивачу, за період з 1 березня 2014 року, також у серпні 2015 року була виплачена сума заборгованості по раніше призначеним, але не виплаченим страховим виплатам за травень-серпень 2014 року (а.с. 101).

17 серпня 2016 року постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бахмут № 0503/7307/7307/20 на підставі рішення комісії згідно протоколу № 7 від 16 серпня 2016 року вирішено припинити виплату страхових виплат ОСОБА_1 з 1 серпня 2016 року (а.с. 67).

Як вбачається з протоколу № 3 від 19 липня 2016 року (а.с. 40-45) та листа відповідача від 27 серпня 2019 року на адресу позивача (а.с. 13) зазначене відбулось у зв`язку із не підтвердженням фактичного місця проживання позивача.

З 1 серпня 2016 року виплата позивачу страхових виплат була припинена.

17 січня 2019 року позивач звернувся до Бахмутського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області із заявою про зняття його з обліку у зв`язку із зміною місця проживання (а.с. 83, 102).

17 січня 2019 року постановою Бахмутського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області № 0502/7307/7307/23 припинено ОСОБА_1 щомісячну страхову виплату з 1 серпня 2016 року (а.с. 84, 103).

28 січня 2019 року позивачем отримана довідка № 6305- про взяття його на облік як внутрішньо переміщену особу в управлінні соціального захисту населення Борівської районної державної адміністрації в Харківській області (а.с. 17, 81, 94, 111).

30 січня 2019 року позивач звернувся із заявою про продовження виплати раніше призначених страхових виплат до Ізюмського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Харківській області, до якої додав копію паспорту, ідентифікаційного номеру, довідки про взяття на облік (а.с. 82, 93).

6 лютого 2019 року начальником Ізюмського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області Крамаренко О.М. за вих. № 17-27/110 направлено запит до Бахмутського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій щодо надання інформації: про нараховані та виплачені страхові виплати, про проведення перерахунку страхових виплат з 1 березня 2014 року, про виплату доплати до перерахунку, про виплату боргів 2014 року, області, а також зазначено прохання надати електронну справу потерпілого (а.с. 47).

13 лютого 2019 року у відповідь на запит № 17-27/110 начальником Бахмутського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області Чумаченко Т.В. надана відповідь (вих. № 03-02/510), в якій повідомлялось про те, що позивач перебував на обліку як тимчасово переміщена особа та отримував страхові виплати у Бахмутському міському відділенні ВД з 1 вересня 2014 року по 31 липня 2016 року. З серпня 2016 року позивачу виплату щомісячних страхових виплат було припинено згідно рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам у зв`язку із не підтвердженням фактичного місця проживання. Також повідомлено, що перерахунок щомісячних страхових виплат за період з 1 березня 2014 року був проведений, сума заборгованості по раніше призначеним, але не виплаченим страховим виплатам за травень-серпень 2014 року, виплачена у повному обсязі у серпні 2015 року (а.с. 101).

Як вбачається з цього листа, будь-які додатки до нього (в тому числі, матеріали справи про страхові виплати № 7307) не додавались.

14 лютого 2019 року Управління соціального захисту населення Борівської районної державної адміністрації листом вих. № 05-08/367 надало Ізюмському відділенню управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Харківській області витяг з протоколу № 4 від 14 лютого 2019 року районної комісії щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб, відповідно до якого вирішено призначити позивачу щомісячну страхову виплату (а.с. 85-86, 104-105).

15 лютого 2019 року постановою Ізюмського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Харківській області № 2008/7307.1/7307/24 ОСОБА_1 (номер справи про страхові виплати 7307.1, номер випадку 7307) продовжено виплату раніше призначених страхових виплат в розмірі 17 874,415 грн, визначено проводити поточні виплати з 1 січня 2019 року безстроково, провести донарахування щомісячних виплат за січень 2019 року в розмірі 17 874,45 грн (а.с. 87, 99).

14 березня 2019 року постановою Ізюмського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Харківській області № 2008/7307.1/7307/25 вирішено призначити ОСОБА_1 (номер справи про страхові виплати 7307.1, номер випадку 7307) перераховану щомісячну страхову виплату у розмірі 19 210,00 грн, виплати провадити з 1 березня 2019 року безстроково, вважати такою, що втратила чинність постанова № 2008/7307.1/7307/24 від 15 лютого 2019 року (а.с. 100).

8 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ізюмського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області із заявою щодо виплати йому заборгованості, яка утворилась з серпня 2016 року та проханням надати довідку про розмір окремо нарахованих та окремо виплачених сум страхових виплат з серпня 2016 року по грудень 2018 року включно з вказівкою дат нарахування та виплат (а.с. 88, 106).

15 травня 2019 року листом (вих. № 21-27/377) Управлінням виконавчої дирекції Фонду в Харківській області Ізюмського відділення Макаренку В.І. надана відповідь, в якій повідомлено, що справа про страхові виплати позивача постійно перебуває на обліку в Горлівському міському відділенні Калінінського району Управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області. До Ізюмського відділення як внутрішньо переміщена особа позивач звернувся із заявою про продовження страхових виплат 30 січня 2019 року, за результатом розгляду якої йому були продовжені страхові виплати та станом на час надання відповіді страхові виплати сплачені за період січень-квітень 2019 року. Також вказано, що заборгованість по щомісячним виплатам перед позивачем у управління відсутня (а.с. 11, 50, 89, 107).

Позивач у червні 2019 року звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою щодо визнання протиправною бездіяльності Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо не нарахування та не виплати йому страхових виплат за період з серпня 2016 року по грудень 2018 року, та зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області нарахувати та виплатити позивачу заборгованість по страховим виплатам за вказаний період.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року № 520/5701/19 позивачу відмовлено у задоволені його позовних вимог у зв`язку із не встановленням судом під час розгляду справи протиправної бездіяльності Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення стосовно не здійснення нарахування та виплати позивачу страхових виплат за період з серпня 2016 року по грудень 2018 року (а.с. 51-53).

20 серпня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому заборгованості по страховим виплатам за період з серпня 2016 року по січень 2019 року, також зазначено, що у випадку невиплати заборгованості позивач просить направити йому довідку про розмір нарахованих та сплачених страхових виплат за період з серпня 2016 року по січень 2019 року (а.с. 12).

27 серпня 2019 року відповідачем у відповідь на запит позивача повідомлено, що суми страхових виплат, які не були отримані вчасно, обліковуються в робочому органі виконавчої дирекції Фонду, в якому зберігалася справа ОСОБА_1 , справа про страхові виплати до початку антитерористичної операції та тимчасової окупації українських території відповідно до п. 3.9 Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачену загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб. Запропоновано звернутись до Горлівського міського відділення у Калінінському районі за отриманням інформації про розмір нарахованих та сплачених страхових виплат за період з серпня 2019 року по січень 2019 року, яке перереєструвалось на підконтрольну територію України (а.с. 13).

13 листопада 2019 року постановою Ізюмського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Харківській області № 2008/7307.1/7307/27 припинено ОСОБА_1 щомісячну страхову виплату на підставі його заяви у зв`язку зміни місця проживання/перебування; вирішено припинити виплату з 1 грудня 2019 року (а.с. 108).

13 листопада 2019 року позивач звернувся до Ізюмського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Харківській області із заявою, зареєстрованою під № 119 про продовження раніше призначених виплат (а.с. 109-110).

22 листопада 2019 року листом (вих. № 05-08/2678) Управління СЗН Борівської районної державної адміністрації надало Ізюмському відділенню управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Харківській області витяг з протоколу № 24 від 22 листопада 2019 року районної комісії щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (в тому числі ОСОБА_1 ) (а.с. 112-113).

25 листопада 2019 року постановою Ізюмського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Харківській області № 2008/7307.1/7307/28 продовжено ОСОБА_1 виплату щомісячних страхових сум з 1 грудня 2019 року (а.с. 114).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, суд виходить з такого.

Спірним у справі є правомірність невиплати позивачеві щомісячних страхових виплат за період з 01 серпня 2016 року по 31 грудня 2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, не запроваджено.

Згідно з частиною 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV) страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до частини 7 статті 36 Закону № 1105-XIV страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Частиною 1 статті 47 Закону № 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду: 1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання; 2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них (частина 5 статті 47 Закону № 1105-XIV).

Згідно з частинами 4, 7 статті 47 Закону № 1105-XIV виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці" .

Частиною 1 статті 46 Закону № 1105-XIV регламентовано, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже вказана стаття вказує на випадки, згідно яких страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються.

За положеннями пункту 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105-ХІV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Преамбулою Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) визначено, що він відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до частини 1 статті 7 вказаного Закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Частиною 10 вказаної статті 7 Закону № 1706-VII передбачено, що внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.

Матеріальне забезпечення, страхові виплати призначаються за наявності необхідних документів, що підтверджують право на ці виплати, а в разі їх відсутності - за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України.

У разі відсутності в зазначеному Реєстрі необхідних відомостей матеріальне забезпечення, страхові виплати надаються у мінімальному розмірі, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України, з наступним перерахуванням сум матеріального забезпечення після надходження документів, що підтверджують право застрахованих осіб на їх надання.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем продовжені виплати позивачеві щомісячних страхових виплат. При цьому, відповідачем позивачеві щомісячні грошові суми за період з 01 серпня 2016 року по 31 грудня 2018 року не виплачені з посиланням на відсутність окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Водночас, Законом №1105-XIV такої підстави для припинення нарахування та виплати страхових виплат, не встановлено.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав встановлених Законом для не виплати сум страхових виплат.

Суд зазначає, що підстави зазначені відповідачем не є передбаченими законом підставами для припинення виплат. Постанова КМУ № 365 не є законом, а є підзаконними нормативно-правовими актом, який має нижчу юридичну силу, що значно звужує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем, а тому право позивача на отримання виплат було безпідставно порушено відповідачем.

Суд вважає за необхідне зауважити, що підхід відповідача не враховує принципи верховенства права, законності та добросовісності у діяльності держави.

Так, внаслідок відсутності порядку та механізму виплати страхових виплат особі за минулий період виникає правова невизначеність щодо змісту обов`язку держави по виплаті такої заборгованості. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Взявши на себе обов`язок із виплати особі страхових виплат за минулий період (стаття 47 Закону № 1105-XIV), але при цьому не визначивши певного порядку, держава допустила недобросовісність. Оскільки у відносинах виконання цього обов`язку державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату пенсії, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

За вимогами статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акту. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян Кабінету Міністрів України Верховною Радою України не надано.

Крім того, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.06.2017 р. у справі N 826/12123/16, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2018 р. та ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року, визнано нечинним Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. N 365.

Суди дійшли до висновку, що положення пунктів 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 та абзац 10 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05 листопада 2014 року № 637 обмежують осіб, що належать до ВПО у реалізації їхніх прав, зокрема, прав на пенсійне та соціальне забезпечення та є такою, що призводить до непрямої дискримінації за ознакою місця проживання та перебування на обліку ВПО, а також порушує принцип рівності, передбачений статтею 24 Конституції України та гарантії вільного пересування територією України, передбачені статтею 33 Конституції України.

За положенням статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

На захист прав позивача також діє норма частини 7 ст. 47 Закону №1105-XIV, за якою, як зазначалось, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі "Суханов та Ільченко проти України" (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: "перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою" (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

Як зауважив ЄСПЛ, одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, пункт 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, пункт 123). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S.W. проти Об`єднаного Королівства», заява № 20166/92, пункт 36).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба у з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов протиУкраїни», № 20372/11, пункт 65; рішення від 21 жовтня 2013 року у справі «Дель Ріо Прада проти Іспанії», заява № 42750/09, пункт 93).

З урахуванням викладеного суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що відповідач, не виплачуючи позивачу щомісячні страхові виплати, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому правомірно задоволено позов.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/11009/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/11009/19-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 14 квітня 2020 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.А. Блохін

А.В. Гайдар