Справа № 300/318/20
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
"14" квітня 2020 р. Справа № 300/318/20
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Микитюка Р.В. розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду про судові витрати у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Калуської міської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання до вчинення дій,-
ОСОБА_1 , 11.02.2020 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Калуської міської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання до вчинення дій.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 у справі №300/318/20, яке прийнято за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення Калуської міської ради про припинення ОСОБА_1 компенсаційних виплат непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80 - річного віку, а саме за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 26.01.2019 по 23.09.2019. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Калуської міської ради провести нарахування та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 компенсації як особі, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80 - річного віку, а саме за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не була нарахована та виплачена йому за період з 26.01.2019 по 23.09.2019.

ОСОБА_1 , 09.04.2020 звернувся до суду з заявою про стягнення з Управління соціального захисту населення Калуської міської ради на його користь судових витрат на професійну правничу допомогу.

Заява мотивована тим, що до закінчення розгляду справи позивач заявив про подання заяви про розподіл судових витрати, після ухвалення рішення суду, доказів про розмір витрат на професійну правничу допомогу та подав такі докази.

Розглянувши заяву про розподіл судових витрат, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступне.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 у справі №300/318/20 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення Калуської міської ради про припинення ОСОБА_1 компенсаційних виплат непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80 - річного віку, а саме за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 26.01.2019 по 23.09.2019. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Калуської міської ради (, вул. Євшана, 9, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77304) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) компенсації як особі, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80 - річного віку, а саме за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не була нарахована та виплачена йому за період з 26.01.2019 по 23.09.2019. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Калуської міської ради (, вул. Євшана, 9, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77304) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень. (а.с. 53-58).

У даному рішенні судом не вирішено питання розподілу судових витрат в частині стягнення на користь позивача понесених нею витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з частиною 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Окрім зазначеного, частинами 4 та 5 вказаної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, частиною 9 статті 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених вище норм права дає підстави вважати, що на підтвердження понесення витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.

Окрім того, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат.

Так, судом встановлено, що в матеріалах справи міститься копія договору про надання правової допомоги №21/11 від 21.11.2019 (а.с.14), копія додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги №21/11 від 21.11.2019 (а.с. 65), квитанція №418609 (а.с. 64), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.15), акт прийому-передачі послуг №17/03 від 17.03.2020 (а.с. 66).

Так, на підтвердження понесених витрат на надання правової допомоги позивач долучив до матеріалів позову квитанцію №418609 форми №ПО-Д2.

Однак, суд звертає увагу на те, що надана позивачем квитанція №418609 форми №ПО-Д2 не містить будь-яких реквізитів рахунку адвоката та виписана адвокатом Лютак Л.Л., а тому не є належним фінансовим документом, який підтверджує в даному випадку факт понесення позивачем витрат на правову допомогу.

Окрім цього, форма квитанції №ПО-Д2 передбачена наказом Укрсоюзсервісу від 29.09.95 за №8, яким затверджено Інструкцію по використанню форм документів суворої звітності, що застосовуються для оформлення замовлень та розрахунків із споживачами за побутові послуги.

Так, положеннями пункт 1.4. даної Інструкції передбачено, зокрема, що форми документів суворої звітності складені та мають позначення залежно від видів послуг (робіт). Позначення форм включає: ПО - побутове обслуговування; В, Д, О, П, ПА, Р, Ю - види послуг (робіт) відповідно: Д - дрібні та невиробничі послуги; 1, 2, 3... - порядковий номер форми виду послуг.

Згідно приписів пунктів 2.3-2.4 вказаної Інструкції, вартість замовлення підтверджується підписом замовника, а сума отриманих коштів підтверджується підписом представника господарюючого суб`єкта. Під час видачі замовлення виконавець проводить остаточний розрахунок із замовником, проставляє фактичну дату видачі замовлення і заповнює гарантійний талон до квитанції. Гарантійний талон з печаткою або штампом господарюючого суб`єкта передається замовнику.

Таким чином, така форма квитанції, яку долучив позивач використовується при наданні господарюючими суб`єктами побутових послуг (а не юридичних, правових), окрім того, при наданні побутової послуги має бути обов`язково підпис замовника, що підтверджує вартість замовлення та виданий гарантійний талон з печаткою або штампом господарюючого суб`єкта.

Суд відмічає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 за №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 за №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004, пункті 268 рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 02.06.2014, заява №19336/04, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Як уже зазначено судом, такий факт може бути доведено на підставі квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документа, касового чеку тощо. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказана позиція узгоджується із висновками, наведеними в постановах Верховного Суду від 02.07.2019 по справі №810/795/18 (адміністративне провадження №К/9901/8770/19) та від 20.06.2019 по справі №821/440/17 (адміністративне провадження №К/9901/34320/18).

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою.

Керуючись статтями 132, 134, 139, 241-246, 250, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат на правову допомогу в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Калуської міської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання до вчинення дій - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Микитюк Р.В.