Справа № 520/9034/19
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2020-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 р.Справа № 520/9034/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 року, (головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., повний текст складено 24.12.2019 року) по справі № 520/9034/19

за позовом Комунального підприємства "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради Харківської області

до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області

про визнання протиправною і скасування постанови про накладення стягнень,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради Харківської області ( далі - КП "Тепловодосервіс", позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило:

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області про накладення стягнень, передбачених ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» №5.0-133 від 19.08.2019.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 задоволено позов.

Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 19.08.2019р. №5.0-133 про накладення 43 242,46 грн. штрафу.

Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області (далі - ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, відповідач), не погодившись з рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки відповідачем належними доказами підтверджено факт створення перешкод позивачем службовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, вірно визначено розміру штрафу, оскільки позивачем не надавалася інформація щодо вартості реалізованої продукції за січень 2019 року, на підставі якої має визначатися штрафна санкція.

Позивач не надав відзив на апеляційну скаргу.

Сторони про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч.1 ст.308 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 31.10.2018 ОСОБА_1 звернулася до адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України з заявою про порушення КП "Тепловодосервіс" законодавства про захист від недобросовісної конкуренції і законодавства про житлово-комунальні послуги (т. 1 а.с. 54-70).

07.02.2019 відповідачем на адресу керівника КП "Тепловодосервіс" направлено вимогу про надання документів, а саме: реєстраційні документи, письмові пояснення по суті скарги ОСОБА_1 ( з підтверджуючими документами); копію наказу на уповноважену особу (т. 1 а.с. 190).

З 07.02.2019 до 19.02.2019 відповідачем проведено перевірку КП "Тепловодосервіс" щодо додержання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів, за результатами якої складено акт № 150 від 19.02.2019 (т. 1 а.с. 193-199).

В акті перевірки зазначено, що головний інженер КП "Тепловодосервіс" ОСОБА_2 не надав документи на вимогу службових осіб, чим створив перешкоду службовим особам спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів у проведенні перевірки, за що передбачена відповідальність п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Постановою ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області від 26.02.2019 № 5.0-15 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу 85 грн. за ч.1 ст.188-2 КУпАП .

Згідно постанови головний інженер КП "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради ОСОБА_2 19.02.2019р. о 15.00 год не надав на законні вимоги посадових осіб органів виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів відповідних документів, чим порушив абз. 4 ст. 11 Закону України « Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (т. 1 а.с. 188-189).

Постановою ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області № 5.0-133 від 19.08.2019 притягнуто КП "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради за створення перешкод службовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів у проведенні перевірки до відповідальності за п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» у вигляді штрафу в розмірі 43242,46 грн.

Так, в постанові зазначено, що на підставі акту № 150 від 19.02.2019 встановлено: представник КП "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради головний інженер Антонов В. В. не надав документи на вимогу службових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, чим порушив ч. 1 ст. 26 Закону України «Про захист прав споживачів», за що передбачена відповідальність згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів». (т. 1 а.с. 19).

Не погоджуючись з постановою відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що чинне законодавство не містить визначення правової категорії "перешкода", "вартість реалізованої продукції", відповідачем не вірно проведений розрахунок вартості реалізованої продукції, що є складовою для визначення розміру штрафу, а також доведено підстав застосування найтяжчої із можливих до застосовування розмірів санкцій, а отже постанова про накладання штрафу підлягає скасуванню

Колегія суддів за результатами перегляду рішення суду першої інстанції зазначає наступне.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів регулює Закон України «Про захист прав споживачів».

Статею 26 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.

Згідно п. 1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №667 (далі - Положення № 667), Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства та який реалізує державну політику, зокрема, у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері.

Згідно пп. 6 п. 4 Положення № 667 Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за дотримання законодавства про захист прав споживачів, перевіряє додержання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог законодавства про захист прав споживачів, а також правил торгівлі та надання послуг; проводить контрольні перевірки правильності розрахунків із споживачами за реалізовану продукцію відповідно до закону; накладає на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення за порушення законодавства про захист прав споживачів; передає матеріали перевірок на дії осіб, що містять ознаки кримінального правопорушення, органам досудового розслідування.

Відповідно до п. 7 Положення № 667 Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про захист прав споживачів» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і має право, зокрема:

2) перевіряти додержання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог нормативно-правових актів щодо безпеки продукції, а також правил торгівлі та надання послуг шляхом безперешкодного відвідування та обстеження відповідно до законодавства будь-яких виробничих, торговельних та складських приміщень таких суб`єктів;

4) проводити контрольні перевірки правильності розрахунків із споживачами за реалізовану продукцію, у тому числі харчові продукти, відповідно до закону;

5) одержувати безоплатно від суб`єктів господарювання, що перевіряються, копії необхідних документів, які характеризують якість продукції, сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, що використовуються для виробництва цієї продукції;

12) накладати на винних осіб у випадках, передбачених законодавством, адміністративні стягнення.

13) накладати на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі порушення законодавства "Про захист прав споживачів" суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за створення перешкод службовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, та структурного підрозділу з питань захисту прав споживачів органу місцевого самоврядування у проведенні перевірки якості продукції, а також правил торговельного та інших видів обслуговування - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості реалізованої продукції за попередній календарний місяць, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб`єкт господарської діяльності не веде обов`язковий облік доходів і витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок накладення стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1177 від 17.08. 2002 (далі - Порядок № 1177).

Відповідно до п. 4 Порядку № 1177 рішення про накладення штрафів приймається на підставі відповідних актів перевірки суб`єкта господарювання та інших матеріалів, пов`язаних з цією перевіркою, за наявності порушень, зазначених у п. 2 цього Порядку, і оформляється постановою за формою, що встановлюється Мінекономіки.

Судовим розглядом встановлено, що перевірка позивача, за результатами якої складено акт № 150 від 19.02.2019 відбувалась відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить, що за порушення вимоги законодавства про захист прав споживачів до суб`єкта господарювання може бути застосовано штрафні санкції в порядку та на умовах визначених ЗУ «Про захист прав споживачів» та Постановою КМУ №1177.

Згідно з частинами 1, 2 статті 241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

З огляду на викладене, штраф, який накладений на позивача, у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів» є адміністративно-господарським.

Надаючи оцінку обґрунтованості постанови ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області від 19.08.2019, колегія суддів враховує наступне.

Судом встановлено, що предметом перевірки Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, проведеної за зверненням ОСОБА_1 у період з 07.02.2019 до 19.02.2019, є дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів, якості продукції, а також додержання обов`язкових правил надання послуг, зазначених у зверненні.

Згідно постанови від 19.08.2019, позивача притягнуто до відповідальності за створення перешкод службовим особам відповідача, що полягало в ненаданні представником КП "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради головним інженером ОСОБА_2 документів на вимогу службових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.

Колегія суддів зазначає, що оскаржувана постанова не містить чіткого визначення об`єктивної сторони правопорушення, зокрема:

- дати та місця його вчинення , у зв`язку з чим неможливо встановити, коли саме головним інженером КП "Тепловодосервіс" ОСОБА_2 не надано витребуваних відповідачем копій документів;

- зазначення які саме документи не надані, та за якою саме вимогою (з урахуванням що в справі наявні дві вимоги від 06.12.2018р. та від 07.02.2019р.),

- а також доказів наявності повноважень у головного інженера надавати такі документи взагалі, та письмові пояснення по суті скарги ОСОБА_1 зокрема.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вимоги відповідача про надання документів направлялися на адресу керівництва підприємства, проте ні постанова, ні акт перевірки не містить посилання на документ, яким встановлено представництво головного інженера інтересів підприємства та наявність у нього повноважень надавати запитувані документи, зокрема письмові пояснення по суті скарги гр. ОСОБА_1 .

Отже належних доказів в підтвердження порушення позивачем вимог законодавства відповідачем не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів зазначає, що наявна в справі постанова від 26.02.2019р. про притягнення ОСОБА_2 , головного інженера КП " Тепловодосервіс" до адміністративної відповідальності не є належним доказом в підтвердження факту створення перешкод підприємством позивача в не наданні документів за вимогою відповідача, оскільки також не містить посилання на те, які саме документи не були надані ОСОБА_2 , а також повноваження його на надання таких документів. Зазначена постанова посилається на акт перевірки № 150 від 19.02.2019р. (а.с.218)

Згідно з абз. 8 ч. 6 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

При цьому, колегія суддів зазначає, що акт перевірки від 19.02.2019 також не містить детального опису виявленого порушення КП "Тепловодосервіс", а лише загальне посилання на не надання документів головним інженером підприємства.

Отже, відповідачем при винесені постанови не встановлено об`єктивну сторону правопорушення "створення підприємством перешкод службовим особам відповідача при проведенні перевірки", відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.23 Закону України " Про захист прав споживачів".

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладених на нього обов`язків щодо доказування правомірності прийнятої постанови.

Вирішуючи спір суд першої інстанції не звернув уваги на зазначене, не встановив фактичні обставини щодо наявності чи відсутності факту порушення, а обмежився лише посиланням на не доведеність відповідачем визначення розміру штрафу та застосування його в максимальному розмірі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують необґрунтованість винесення постанови № 5.0.-133 від 19.08.2019

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у ст. 2 КАС України.

Враховуючи, що відповідачем не доведено факту вчинення правопорушення, у суду відсутні підстави надавати правову оцінку розміру штрафу та тяжкості застосованої штрафної санкції, що помилково зроблено судом першої інстанції.

Колегія суддів погоджєуться з висновками суду першої інстанції про скасування постанови Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, однак з інших підстав та мотивів, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні з підстав та мотивів задоволення позову.

Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Під час розгляду даної справи Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою, і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Крім того, Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 року по справі № 520/9034/19 змінити з підстав та мотивів задоволення позову.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 по справі № 520/9034/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 13.04.2020 року