Справа № 380/1931/20
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2020-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/1931/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ у Львівській області), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу з 30.05.2019 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби період роботи з 08.01.2008 по 29.12.2014 в органах державної податкової служби, з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказано на протиправність дій відповідача щодо відмови призначити позивачу пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу». Посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби за вказаним Законом. Позивач виконала усі умови, передбачені Порядком призначення пенсій деяким категоріям осіб №622 від 14.09.2016 та подала повний пакет документів відповідачу. Оскільки відмова у призначенні відповідної пенсії порушує права позивача, для їх відновлення звернулася до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 11.03.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

27.03.2020 на адресу Львівського окружного адміністративного суду за вх. №17067 від ГУ ПФУ у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позовна заява є необґрунтованою та безпідставною. Вказав, що 30.12.2014 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 30.05.2019 ОСОБА_1 звернулась в Жовківський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії як державному службовцю відповідно до Закону України «Про державну службу», до заяви додала необхідні документи. За результатами розгляду заяви рішенням №187 від 07.06.2019 заявнику відмовлено у призначенні пенсії як державному службовцю у зв`язку з відсутністю стажу державної служби, так як немає підстав для зарахування до стажу державної служби періоду роботи з 08.01.2008 по 29.12.2014. Відповідач вважає, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховується до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ, а тому період проходженя такої служби ОСОБА_1 в податкових органах не надає права на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ. Враховуючи наведене, відповідач просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд на підставі позовної заяви, відзиву, а також долучених письмових доказів, -

в с т а н о в и в :

Позивач, ОСОБА_1 , з 30.12.2014 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області і отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

30.05.2019 ОСОБА_1 звернулась в Жовківський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії як державному службовцю відповідно до Закону України «Про державну службу». До заяви долучила копію паспорта; ідентифікаційного коду; копію трудової книжки; довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, видану Личаківською об`єднаною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області №397-05.0-31 від 31.05.2019; довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, видану Личаківською об`єднаною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області №389-05/0-31 від 31.05.2019.

Згідно з записами в трудовій книжці ОСОБА_1 , вона з 02.07.1990 по 29.12.2014 працювала на різних посадах в органах податкової служби. 30.06.1994 прийняла присягу державного службовця. 08.01.2008 їй присвоєно спеціальне звання - радник податкової служби ІІІ-го рангу. 01.07.2013 присвоєно 11-й ранг державного службовця. 01.01.2014 присвоєно спеціальне звання - радник податкової служби та митної справи ІІІ-го рангу. 29.12.2014 звільнена із займаної посади у зв`язку з виходом на пенсію /а.с.10-32/.

Рішенням про відмову в призначенні пенсії від 07.06.2019 №187 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». У рішенні вказано, що за даними трудової книжки ОСОБА_1 працювала в Державній податковій інспекції у Жовківському районі Львівської області з 02.07.1990 по 29.12.2014. Присягу державного службовця прийнято 30.06.1994. З 08.01.2008 присвоєно спеціальне звання - радник податкової служби ІІІ-го рангу. Враховуючи наведене, зарахувати до стажу державної служби період роботи з 08.01.2008 по 29.12.2014 немає підстав /а.с.33-34/.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» протиправними, позивач звернулась з позовом до суду.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначено, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейської соціальної хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та рішеннях Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначаються Законом України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон №889-VIII).

Стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством (п. 8 Прикінцевих положень Закону №889-VIII).

Оскільки спірні правовідносини виникли щодо обчислення стажу державної служби у період до набрання чинності цим Законом, застосуванню підлягають приписи Закону України «Про державну службу» 3723-XII від 16.12.1993 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №3723-ХІІ).

Суд звертає увагу на те, що Закон №3723-ХІІ втратив чинність на підставі Закону №889-VIII від 10.12.2015, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону N 889-VIII.

Так, відповідно до ст. 1 Закону №3723-XII від 16.12.1993 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону №3723-ХІІ регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено Законами України.

Спеціальним законом, що визначав на час спірних правовідносин статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» №509-XII від 04.12.1990 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), втратив чинність 19.11.2012 на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» №5083-VI від 05.07.2012.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 вказаного Закону, державна податкова адміністрація України, якій за змістом ч. ч. 2, 3 статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади та відповідно до Положення про Державну податкову адміністрацію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2007 року №778 (чинного на час роботи позивача), забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики, державної політики у сфері контролю за виробництвом і обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, здійснює міжгалузеву координацію у цій сфері та здійснює свої повноваження, зокрема, через державні податкові інспекції.

Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами ч. 1 ст. 15 «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (ч.ч. 5, 6 ст. 15 цього Закону).

Статтею 6 цього Закону визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Судом встановлено, що 30.06.1994 позивач призначена на посаду головного економіста по кадрах та нею було прийнято присягу державного службовця.

08.01.2008 їй присвоєне спеціальне звання - радник податкової служби ІІІ рангу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 №839 «Про спеціальні звання посадових осіб органів доходів і зборів» 01.01.2014 їй присвоєне спеціальне звання - радник податкової та митної справи ІІІ рангу.

Також судом встановлено, що Законом України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) не було врегульовано питання пенсійного забезпечення посадових осіб державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, тому при вирішенні таких питань підлягають застосуванню положення п.п. 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві положення» Закону №889-VIII та Закону №3723-ХІІ, зокрема, ст. 37.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом №889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку (передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до ст. 90 Закону №889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ.

Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас для осіб, які станом на 01.05.2016 займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 досягла пенсійного віку згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з п. 341.1 ст. 341 Податкового кодексу України служба в контролюючих органах є професійною діяльністю придатних до неї за станом здоров`я, освітнім рівнем та віком громадян України, що пов`язана з формуванням державної податкової та митної політики в частині адміністрування податків, зборів, платежів, реалізацією податкової та митної політики, політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, а також із здійсненням контролю за додержанням податкового, митного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Пунктом 342.4 цього Кодексу передбачено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Відповідно до п. 344.1 ст. 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 (чинного до 01.05.2016, тобто в період проходження позивачем служби в податковому органі) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Згідно з ч. 2 вказаного Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Враховуючи викладене системно проаналізувавши норми законодавства України, суд дійшов висновку про те, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

За таких обставин, коли позивач станом на 01.05.2016 хоч і не займала посаду державної служби, але має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, досягла пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», має необхідний страховий стаж, суд дійшов висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Крім цього Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08.10.2013 (справа №21-275а13) вказав, що аналіз положень статті 37 Закону №3723-XII, Закону №509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Посилання відповідача на розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 №503-р «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців» як на підставу для відмови у зарахуванні до стажу державної служби періоду служби у податкових органах посадових осіб, які мають спеціальне звання, не заслуговують на увагу, оскільки зазначений акт виданий для врегулювання правового статусу працівників цих органів, що не мають спеціальних звань, та не змінює правового статусу посадових осіб податкових органів, які такі звання мають.

Аналогічний підхід застосування означених норм права висловлений і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 03.07.2018 (справа №586/965/16-а) та від 13.12.2018 (справа №539/1855/17).

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, а також з метою забезпечення ефективного захисту порушених прав позивача слід вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 07.06.2019 №187 Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №15 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене сплачений позивачем судовий збір слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Щодо клопотання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн., суд зазначає, що позивачем заявлено про їх понесення, однак не надано їх документального підтвердження, а тому суд позбавлений можливості вирішити питання про їх повернення.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 263, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

3. Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 07.06.2019 №187 Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №15 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 30.05.2019 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби період роботи з 08.01.2008 по 29.12.2014 в органах державної податкової служби, з урахуванням виплачених сум.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) судові витрати у виді судового збору в сумі 1681,60 (тисячу шістсот вісімдесят одну) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 10.04.2020.

Суддя Кравців О.Р.