Справа № 120/56/19-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2020-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

10 квітня 2020 р. Справа № 120/56/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши заяву позивача про порушення прав невиконанням рішення суду в адміністративній справі:

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

до: Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (, адреса: вул. Б.Грінченка, 3, м. Київ, 01001)

про: визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (, адреса: вул. Б.Грінченка, 3, м. Київ, 01001) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.04.2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2019 року рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.04.2019 року скасовано, а позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано відповідь Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 26.12.2018 року № 13317/15/12 такою, що не відповідає вимогам статті 19 Закону України "Про звернення громадян" щодо об`єктивної та всебічної перевірки заяви позивача від 27.11.2018 року. Зобов`язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг надати Луценку Юрію Миколайовичу відповідь по суті зазначених в заяві від 27.11.2018 року запитань. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

07.04.2020 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява про порушення прав невиконанням рішення суду, в якій позивач просить зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконати постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2019 року. Як на правову підставу звернення до суду з вказаною заявою позивач посилається на положення статей 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Вирішуючи питання про прийняття даної заяви до розгляду, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої, другої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Всупереч наведеним приписам чинного законодавства дана заява не містить відомостей про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження, інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання, а також хід виконавчого провадження.

При цьому, у заяві не вказано поштову адресу, номер засобу зв`язку, а також адресу електронної пошти позивача та відповідача (чи відомості щодо відсутності такої інформації).

У свою чергу, згідно з частиною 3 статті 383 КАС України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

Суд зазначає, що будь-яких виключень щодо дотримання вимог частини 3 статті 383 КАС України при зверненні із заявою на підставі цієї статті законом не встановлено.

Однак, зазначену вимогу позивачем також не дотримано.

Пунктом другим частини 5 статті 383 КАС України встановлено, що у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику.

З огляду на викладене, заява позивача про порушення прав невиконанням рішення суду не відповідає вимогам, визначеним статтею 383 КАС України, а тому наявні підстави для її повернення заявнику.

Окрім того, дослідивши зміст вказаної заяви, суд вважає за необхідне звернути увагу заявника на те, що відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Норми частини першої статті 382 КАС України кореспондують з положеннями частини шостої статті 246, пункту 4 частини першої статті 322 названого Кодексу, згідно з якими у резолютивній частині рішення суду першої інстанції зазначається, відповідно, встановлений судом порядок та строк виконання рішення, встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Таким чином, заява про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду регламентована статтею 383 КАС України, а питання встановлення судового контролю визначено положеннями статті 382 КАС України, що не є тотожними поняттями, та вирішується у різний процесуальний спосіб.

Також суд зазначає, що рішення суду може виконуватись як у добровільному, так і у примусовому порядку. Боржник, за власним волевиявленням, може виконати рішення суду добровільно. Разом із цим, стягувач має право пред`явити виконавчий документ для примусового виконання.

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 КАС України також встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із частиною четвертою статті 372 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 373 КАС України встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті першої Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, Законом України "Про виконавче провадження" також визначено наслідки невиконання рішення та передбачено заходи, які вживає державний виконавець у випадку невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

З огляду на наведене, заява позивача є очевидно необґрунтованою, а тому підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Керуючись статтями 167, 248, 256, 382, 383 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про порушення прав невиконанням рішення суду разом із доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Чернюк Алла Юріївна