Справа № 754/14711/19
Суддя: Галась І. А.
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/32/20
РІШЕННЯ

Іменем України

28 лютого 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді - Галась І.А.

при секретарі - Гергель В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 7 роти 4 батальйону Управління Патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції в м. Києві Троценка Богдана Тарасовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до інспектора 7 роти 4 батальйону Управління Патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції в м. Києві Троценка Богдана Тарасовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Адміністративний позов обґрунтовано наступним.

25.09.2019 року інспектором 7 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у Києві Департаменту патрульної поліції Троценком Богданом Тарасовичем складено постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1557035, якою його, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1. ст. 126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425 грн. Вказує, що згідно наведених в постанові обставин, позивач, керуючи ТЗ не мав при собі реєстраційних документів на транспортний засіб, чим, на думку Відповідача, порушив п. п. 2.1.6 ПДР.

Вважає постанову протиправною, та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Мотивує тим, що 25.04.2019 року він близько 15-30 години рухався по вул. Рейтарська. За адресою вул. Рейтарська, 6А був зупинений працівниками поліції, які повідомили, що він порушив правила дорожнього руху. Вказує, що на його запитання, яке конкретно порушення ГІДР слугувало причиною для зупинки, поліцейським не було зазначено конкретну причину для зупинки. Підставою для зупинки, відповідач зазначив порушення ним правил паркування автомобіля, а після заперечень на такі доводи - проїзд на червоне світло. Зазначає, що вказаних порушень він не вчиняв та зазначив Відповідачеві про необґрунтованість його доводів, наполягав на тому, що у відповідача відсутні будь-які підстави для перевірки документів. Після цього, Відповідач став вимагати у нього водійське посвідчення та технічний паспорт для складання постанови.

Повідомляє, що відносно нього не виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, які пред`являлись відповідачем як для зупинки перед прийняттям оскаржуваної постанови.

Зазначає, що на місці розгляду справи про адміністративне правопорушення, ним заперечувалось наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, що пред`являлись відповідачем як підстава для зупинки. Проте жодних з вказаних заперечень у постанові не відображено.

Позивач вказує, що не зважаючи на необґрунтовані підстави зупинки транспортного засобу працівниками поліції, ним були пред`явлені права та технічний паспорт. Всупереч у постанові про притягнення до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП відображено про керування автомобілем без реєстраційних документів на транспортний засіб, що не відповідає дійсності.

Позивач наголошує, що оскільки він Правила дорожнього руху не порушував, підстави для зупинки Відповідачем були відсутні, а у оскаржувана постанова не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, вважає постанову незаконною.

Вважає, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного порушення не може бути належним доказом його вчинення, а лише вказує на нього.

Зазначив, що при складанні протоколу, відповідачем неодноразово вимикалась нагрудна камера. Наголошує, що оскільки оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення або про технічний засіб, яким здійснювався відеозапис, наявність такого відеозапису не може вважатися належним доказом.

Посилаючись на викладені обставини справи, Позивач просить суд:

-скасувати постанову інспектора 7 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Троценка Богдана Тарасовича серії ЕАК №1557035 від 25.09.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року відкрито провадження в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 7 роти 4 батальйону Управління Патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції в м. Києві Троценка Богдана Тарасовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Призначено справу до розгляду в позовному провадженні.

Відповідач не скористався своїм правом на подання Відзиву на позовну заяву, згідно ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Протокольною ухвалою суду від 02 грудня 2019 року залучено до участі у справі третю особу - Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Представник третьої особи - Департаменту патрульної поліції в порядку ст. 165 КАС України подав пояснення на позовну заяву, в якому зазначив, що викладені твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом з наступних підстав.

Відповідач під час винесення Постанови керувався безпосередньо законом і своїм внутрішнім переконанням. Зазначаю, що після зупинки транспортного засобу, Відповідач представився, назвав причину зупинки, Позивач почав себе зухвало поводити, але коли зголосився на пред`явлення документів, не виявилось свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Відповідач попередив, що з даного приводу буде розглядатися адміністративна справа та за результатами її розгляду, Позивача може бути притягнуто до адміністративної відповідальності. Позивач запевняв Відповідача, що даний документ в нього є, але не може його знайти, Відповідач надав час Позивачу для пред`явлення реєстраційного документу на транспортний засіб, проте, Позивач зробив вигляд, що шукає даний документ, та згодом повідомив Відповідачу, що не може його знайти. Тому Відповідач, керуючись КУпАП, почав розгляд справи про вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та за результатами такого розгляду, виніс Постанову.

Зазначає, що на вимогу поліцейського водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, а не виконання свого обов`язку та не пред`явлення для перевірки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, вказує на правомірність винесеної постанови інспектором про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки подальше виконання вимоги інспектора патрульної поліції щодо пред`явлення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не виключає адміністративну відповідальність за дії Позивача, якими він вже вчинив склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Наголошує, що Постанова винесена з дотриманням положень діючого законодавства України. Вважає, що Відповідач під час винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності Позивача за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, діяв відповідно до покладених на нього повноважень, а також виконував процедуру притягнення до адміністративної відповідальності, яка передбачена КУпАП, а тому не має підстав для скасування даної постанови.

Позивача в судові засідання не з`являвся, подав заяву про розгляд справи у його відсутність за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомляв.

Будь-яких заяв/клопотань, відзиву на позовну заяву відповідачем на адресу Деснянського районного суду м. Києва направлено не було.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомляв.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

Таким чином, суд дійшов висновку, про розгляд справи за відсутністю учасників справи, на підставі поданих до суду документів.

У зв`язку з неявкою сторін, відповідно до ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання не здійснювалось.

З`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, дослідивши докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та дав їм правову оцінку.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 25 вересня 2019 року інспектором 7 роти 4 батальйону Управління Патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції в м. Києві Троценко Богданом Тарасовичем, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1557035.

Вказаною постановою, позивача, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Згідно оскаржуваної постанови, 25 вересня 2019 року о 15 год. 38 хв. м. Київ, вул. Рейторська, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «BMW 420І» номерний знак НОМЕР_1 , не мав при собі реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п.2.1.б ПДР України, а саме керування транспортним засобом особою, без реєстраційних документів.

Позивач вважає, що дії відповідача щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, є протиправними, постанову складено незаконно, вимог ПДР не порушував.

Вирішуючи вимоги за даним адміністративним позовом, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 245 КпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п. 2.1 б) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний галон).

На вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. (пункт 2.4. а) ПДР.

У відповідності до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, відсутність у водія реєстраційного документа на транспортний засіб при керуванні транспортним засобом, а також не пред`явлення його на законну вимогу поліцейського, тягнуть за собою відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Разом із тим, як передбачено ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від них причин.

У позовній заяві позивач вказує, що на вимогу поліцейської він надав свої документи, проте відповідач почала складати відносно нього постанову за порушення вимог п. 2.1. ПДР України за те, що він не пред`явив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на її вимогу. Позивач вказує, що правил дорожнього руху не порушував і надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу для перевірки, як це вимагає п. 2.1. ПДР.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» від02.07.2015№ 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідачем суду не додано жодного доказу на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху. Докази, які б спростували позицію позивача та підтверджували правомірність винесеної постанови, відповідачем у встановлений строк суду не надані.

Крім того, згідно з частиною 1статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного та справедливого розгляду справи, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу і стадією розгляду справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Всупереч зазначеним нормам, оскаржувана постанова не містить жодного посилання на докази, якими керувався уповноважений орган при винесенні постанови.

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується також на правових висновках, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року.

Положеннями ч. 2ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Положеннями ст.159 КАС України встановлено, що, зокрема, відзив на позовну заяву є заявою по суті. Подання заяв по суті є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до вимог статті 7КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

За змістом ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно доКонституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а в силу ст. 77 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень тягар доведення правомірності рішень, дій чи бездіяльності покладений на відповідача.

Так, згідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

За положеннями ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст.251 КУпАП, відповідачем в підтвердження існування підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП не надано.

Будучі належним чином повідомленим про розгляд справи Відповідач до судового засідання не з`являвся та доказів в обґрунтування заперечень суду не надав, правомірність свого рішення не довів, розпорядившись своїм правом на власний розсуд.

Будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови не надано. Матеріали справи містять лише копію постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача.

Так єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем в порушення вимог ст. 77 КАС України не надано доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

Тому, зважаючи на те, що позивач у позовній заяві заперечив свою провину у вчиненні правопорушення та пояснив, що керуючи транспортним засобом правил дорожнього руху він не порушував, суд вважає, що провина позивача у порушенні Правил дорожнього руху України та вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, не доведена.

Згідно ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини, принцип презумпції невинуватості поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France). Втім, для того, щоб розуміти, що презумпція невинуватості має бути у цьому випадку застосована, ґрунтовних знань чинного законодавства не потрібно - достатньо володіти необхідним почуттям справедливості, яке, поза сумнівом, повинне бути властиве професійному судді.

Оскільки доказів відповідачем не надано, то суд, враховуючи презумпцію невинуватості, закріплену КУпАП та Конституцією України, виходить з того, що показання позивача з приводу конкретних обставин його дій не спростовані і відповідають дійсності, і у такому випадку не доведено наявність складу адміністративного правопорушення, за яке позивач притягнутий до відповідальності, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню.

Таким чином, з викладеного вище випливає, що факт порушення позивачем ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме не пред`явлення на вимогу поліцейського документів для перевірки не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому оскаржувана постанова винесена неправомірно, та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень та закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 5, 19-21, 72-76, 242, 244, 245, 286 КАС України, ст.ст. 126, 247, 251, 279, 280, 283-284 КУпАП, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до інспектора 7 роти 4 батальйону Управління Патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції в м. Києві Троценка Богдана Тарасовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП - постанова серії ЕАК № 1557035 від 25.09.2019 року, винесена до інспектором 7 роти 4 батальйону Управління Патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції в м. Києві Троценко Богданом Тарасовичем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: