Справа № 420/2993/20
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2020-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2993/20
УХВАЛА

10 квітня 2020 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Катаєва Е.В., вивчивши адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до Ізмаїльського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання незаконними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до Ізмаїльського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання незаконними та скасування постанов відповідача від 26.03.2020 року ВП №61654572 про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; зобов`язання відповідача зняти арешт з грошових коштів та майна.

Позивач зазначив, що 12.02.2020 господарським судом Одеської області було винесено рішення по справі №916/3478/19 про стягнення з ПрАТ "УДП" на користь ПрАТ "Дунайсудноремонт" суму заборгованості у розмірі 1521760,66грн.

ПрАТ "УДП" було оскаржено рішення господарського суду Одеської області від 12.02.2020 року по справі №916/3478/19 до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.03.2020року було відкрито апеляційне провадження по справі №916/3478/19 та прийнято до розгляду.

На підставі вищевикладеного рішення господарського суду Одеської області від 12.02.2020 року по справі №916/3478/19 є таким, шо не набрало законної сили, а тому не підлягає примусовому виконанню.

Не дивлячись на те,. шо рішення господарського суду Одеської області від 12.02.2020 по справі №916/3478/19 не набрало законної сили, господарським судом Одеської області 12.03.2020 року було видано ПрАТ "Дунайсудноремонт" наказ про примусове виконання рішення господарського суду Одеської області від 12.02.2020 р. по справі №916/3478/19.

ПрАТ "Дунайсудноремонт" було направлено даний судовий наказ до відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для примусового виконання.

На підставі вищезазначеного наказу суду від 12.03.2020 про примусове виконання рішення суду 26.03.2020 року винесені оскаржувані постанови.

Статтею 171 КАС України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, крім іншого, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.6 ст.21 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно зі ст.339 ГПК України розділу VI «Судовий контроль за виконанням судових рішень» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Позивач оскаржує постанови відповідача, які стосуються виконання наказу №916/3478/19, виданого 12.03.2020 року щодо виконання рішення Господарського суду Одеської області по справі №916/3478/19 про стягнення на користь ПрАТ "Дунайсудноремонт" суму заборгованості у розмірі 1521760,66грн.

Постановою про відкриття виконавчого провадження також вирішено питання про стягнення з боржника виконавчого збору.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого адміністративного Суду України №3 від 13.12.2010 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» з останніми змінами, внесеними постановою №10 від 12.09.2014, судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України "Про виконавче провадження".

Прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу на боржника, не виконана самостійно, є підставою для її примусового виконання.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами.

Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню загальному порядку.

Тому слід ураховувати, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Також до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Таким чином, розглядуючи виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання, Пленум ВАСУ виходив з того, що для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України "Про виконавче провадження".

Проте суд враховує, що вказана постанова Пленуму Вищого адміністративного Суду України №3 від 13.12.2010 року з останніми змінами від 12.09.2014, роз`яснювала застосування судами Закону України "Про виконавче провадження" до внесення в нього суттєвих змін щодо вирішення питання про стягнення виконавчого збору саме у разі невиконання самостійно .

Редакцією ч.2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», яка діяла до 28.08.2018, було встановлено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Однак Законом України №2475-VIII від 03.07.2018 (який набрав чинності 28.08.2018року) в цю частину були внесені зміни і слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінені словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів». Отже законодавець чітко визначив, що розмір виконавчого збору розраховується не від фактично стягнутої виконавцем суми, а від тієї суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом.

Крім того, ч.4 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» була викладена у новій редакції: Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Аналіз зазначених норм у сукупності надає підстави для висновків, що законодавець змінив правову природу судового збору, розглядаючи її не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Крім того, у спірних правовідносинах позивача з відповідачем оскаржується насамперед постанова про відкриття виконавчого провадження за наказом, виданим господарським судом, в якій відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зазначив про стягнення виконавчого збору. Тобто вказана постанова не використана як виконавчий документ за якою відкривається окреме виконавче провадження.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.05.2001 року №6-рп/2001 визначено, що відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (частина перша статті 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України.

Суд вважає, що виконання державним виконавцем вимоги Закону України «Про виконавче провадження» зі змінами внесеними Законом України №2475-VIII від 03.07.2018 (який набрав чинності 28.08.2018року) щодо зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення судового збору, не свідчить про те, що всі вказані постанови про відкриття виконавчого провадження повинні розглядатися в адміністративному судочинстві. Інакше порушується визначені законодавством положення щодо судоустрою та судочинства в України, у тому числі щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності державних виконавців по виконання рішень суду, розглянутих в порядку цивільного, господарського або адміністративного провадження.

Враховуючи викладене, а також те, що позивач є стороною виконавчого провадження по справі №916/3478/19, розглянутого у порядку господарського судочинства Господарським судом Одеської області, яким і виданий наказ 12.03.2020 року, суд вважає, що позовна заява ПрАТ «УДП» підлягає розгляду в порядку господарського процесуального судочинства та у відкритті провадження в адміністративній справі необхідно відмовити.

З урахуванням викладеного суд також вважає необхідним повернути позивачу позов та клопотання про забезпечення адміністративного позову.

Керуючись ст. 170, 248 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до Ізмаїльського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання незаконними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні ді.

Адміністративний позов з додатками повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що він з вказаними вимогами має право звернутися в порядку господарського процесуального судочинства до суду, який видав виконавчий документ.

Ухвала суду може бути оскаржена у порядку та строки встановлені ст.ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва