Справа № 806/773/16-а
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2020-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

08 квітня 2020 року
Київ
справа №806/773/16-а
адміністративне провадження №К/9901/22166/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Стеценка С.Г.,
суддів: Рибачука А.І., Тацій Л.В.,

розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 806/773/16-а
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України,
третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання нарахувати і виплатити одноразову грошову допомогу
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року (головуючий суддя Шереметьєва Л.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року (колегія у складі: головуючого судді Мацедонської В.Е., суддів: Лічевецького І.О., Мельничука В.П.)
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: - визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 23.12.2005 внаслідок захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 25.03.2016 № 15; - зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати йому, як інваліду ІІ групи одноразової грошової допомоги у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги.
2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав про те, що Міністерство оборони України неправомірно відмовило йому в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю ІІ групи, яка передбачена Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки з моменту встановлення інвалідності він набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
3. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року вказану адміністративну справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
4. Солом`янський районний суд міста Києва постановою від 27 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
5. Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 16 травня 2017 року залишив без змін постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року.
6. Суди виходили з того, що після первинного встановлення позивачу інвалідності ІІІ групи (з 09 серпня 2013 року) та встановлення інвалідності ІІ групи (з 14 грудня 2015 року) пройшло більше 2 років, отже виплата грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності не передбачена чинним законодавством.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. 25.05.2017 ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.
8. В обґрунтування своїх вимог скаржник зазначає про помилковість висновків судів попередніх інстанцій, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги по ІІ групі інвалідності виникло з моменту встановлення йому цієї інвалідності з 14.12.2015 незалежно від часу, що минув після його звільнення з військової служби чи отримання інвалідності ІІІ групи.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
9. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 30 травня 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
10. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». З цієї дати набула чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).
11. Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень КАС України, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
12. На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
13. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 червня 2019 року, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Стеценко С.Г., судді: Рибачук А.І., Тацій Л.В., справу передано головуючому судді.
14. Ухвалою Верховного Суду від 06.04.2020 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження з 08.04.2020.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
15. 21 червня 2013 року наказом першого заступника Міністра оборони України №100 позивача звільнено з військової служби у запас за п. «б» (за станом здоров`я) відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
16. Наказом начальника Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова Національного авіаційного університету (по стройовій частині) № 127 від 05 липня 2013 року позивача, начальника циклової комісії загальновійськових дисциплін Навчального центру радіоелектронної розвідки та радіоелектронної боротьби Збройних Сил України, 09 серпня 2013 року виключено зі списків особового складу Навчального центру радіоелектронної розвідки та радіоелектронної боротьби Збройних Сил України всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Житомирського ОМВК Житомирської області.
17. З наявного в матеріалах справи свідоцтва про хворобу № 112, виданого 24 червня 2011 року Центральною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України, вбачається, що захворювання ОСОБА_1 пов`язані з проходженням військової служби.
18. Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААБ №667043 за наслідками первинного огляду 19 серпня 2013 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 09 серпня 2013 року з причиною інвалідності - захворювання, пов`язані з проходженням військової служби. Інвалідність встановлено до 01 вересня 2016 року. Дата чергового переогляду 19 серпня 2016 року.
19. ОСОБА_1 , як інвалід ІІІ групи, отримав одноразову грошову допомогу у відповідності до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.
20. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №218819 за наслідками повторного огляду позивача 06 січня 2016 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності з 14 грудня 2015 року з причиною інвалідності - захворювання, пов`язане з проходженням військової служби. Інвалідність встановлено на строк до 01 лютого 2021 року.
21. 20 січня 2016 року позивач звернувся до військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням 14 грудня 2015 року 2 групи інвалідності внаслідок захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби, до якої додав копію довідки до акта огляду МСЕК №667043, копію довідки до акта огляду МСЕК №218819, копію свідоцтва про хворобу, копію витягу з наказу про звільнення, копію паспорту, копію картки платника податків, копію картки реквізитів Ощадбанку.
22. За наслідком розгляду заяви позивача з доданими документами, згідно витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, від 25 березня 2016 року № 15 на підставі п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, комісія дійшла висновку про відмову у здійсненні доплати одноразової грошової допомоги особам, у яких відбулася зміна групи інвалідності, її причинного зв`язку або відсотка втрати працездатності понад дворічний термін з часу первинного її встановлення, зокрема, підполковнику у запасі ОСОБА_1 , звільненому 09 серпня 2013 року, якому згідно з довідкою МСЕК серії 10ААБ №667043 від 09 серпня 2013 року первинно встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, а під час повторного огляду згідно з довідкою МСЕК серії 12ААА №218819 від 14 грудня 2015 року змінено на ІІ групу інвалідності внаслідок зазначеної причини.
23. Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
24. Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
25. Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
26. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу».
27. Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
28. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ).
29. Статтею 16 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
30. Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги врегульований статтею 16-3 Закону № 2011-XII.
31. Так, ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин частини четвертої статті 16-3 Закону № 2011-XII.
32. Вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01.01.2014 шляхом доповнення Закону № 2011-XII статтею 16-3 (в редакції Закону України від 04.07.2012 № 5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців»; далі Закон №5040-VI).
33. Відповідно до частини четвертої наведеної норми, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
34. З метою реалізації статті 16-3 Закону № 2011-XII Урядом затверджено Порядок №975, який набрав чинності з 24.01.2014.
35. Відповідно до пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
36. Згідно з пунктом 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
37. Отже, обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності є підставою для виплати одноразової грошової допомоги, введені лише з 01.01.2014.
38. За таких умов, положення частини четвертої статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.
39. Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) частину четверту статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
40. Отже, у разі якщо інвалідність особі вперше встановлена до 01.01.2014, а зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності відбулись після січня 2014 року, то обмеження строком до таких правовідносин не застосовується.
41. Аналогічна позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постановах від 20 березня 2018 року у справі № 295/3091/17, від 22 серпня 2019 у справі № 806/2180/18, від 30 жовтня 2019 у справі № 806/815/16, від 24 грудня 2019 року у справі № 826/11299/18, від 17 грудня 2019 року у справі № 641/5360/16-а, від 21 січня 2020 року у справі № 280/405/19.
42. Судами попередніх інстанцій встановлено, що вперше ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, позивачу встановлено з 09.08.2013, а з 14.12.2015 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності без зміни її причин.
43. Тобто, інвалідність позивачу вперше встановлена до 01.01.2014, а її зміна мала місце після січня 2014 року, а тому висновки відповідача щодо порушення строків, встановлених частиною четвертою статті 16-3 Закону № 2011-XII та пунктом 8 Порядку № 975, є необґрунтованими.
44. На день виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги (14.12.2015) діяв Порядок № 975, а тому відповідач зобов`язаний вирішити питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до зазначеного нормативного акту.
45. Відповідно до пункту 12 Порядку № 975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
46. Пунктом 13 Порядку № 975 передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
47. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
48. Зміст наведених правових норм свідчить, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги повинен закінчуватись прийняттям компетентним на те органом (Міністерством оборони України) відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги).
49. При цьому, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
50. Згідно частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
51. Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень вказаним критеріям для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача.
52. В даному випадку, рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, з підстав, що зміна групи інвалідності мала місце зі спливом двох років після встановлення її вперше, не відповідає наведеним вище критеріям, а тому колегія суддів дійшла висновку про протиправність оскаржуваного рішення.
53. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
54. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п.158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).
55. При цьому, колегія суддів вважає, що в даному випадку належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання Міноборони розглянути питання щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби та прийняти відповідне рішення відповідно до Порядку № 975.
56. Зазначений висновок ґрунтується на тому, що органом, уповноваженим на прийняття рішення стосовно призначення позивачу спірної грошової допомоги є саме Міністерство, до компетенції якого і входить розгляд документів, поданих позивачем, у зв`язку з чим, суд не може перебирати на себе вирішення такого питання, досліджувати відповідні документи, надавати їм оцінку, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність у позивача права на призначення йому вказаної вище допомоги.
57. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 25.09.2018 у справі № 741/982/16, від 11.09.2019 у справі №760/12922/16, від 09.10.2019 у справі № 817/662/18, від 23.12.2019 у справі № 806/448/16, від 13.02.2020 у справі № 826/23240/15.
58. Крім того, Суд також звертає увагу на те, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
59. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
60. Обраний у даному випадку спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону № 2011-XII та Порядку № 975 відповідає вимогам справедливості й забезпечить ефективне поновлення позивача в правах.
61. За правилами пункту 3 частини першої статті 349 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
62. Відповідно до частини першої статті 351 КАС України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права.
63. Враховуючи, що доводи касаційної скарги про порушення норм матеріального права знайшли підтвердження під час касаційного перегляду, Суд дійшов висновку, що постанова Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати пункт № 87 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 25 березня 2016 року № 15 в частині, що стосується ОСОБА_1 .
Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання стосовно виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІI групи інвалідності, відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, з огляду на мотиви викладені у цьому рішенні.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.Г. Стеценко
А.І. Рибачук

Л.В. Тацій ,
Судді Верховного Суду