Справа № 807/17/16
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2020-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 рокуЛьвівСправа № 807/17/16 пров. № А/857/1575/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Старунського Д.М., Мікули О.І.,

з участю секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маргіт» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області про скасування постанови за апеляційною скаргою Державної архітектурно-будівельної інспекції України на додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року (головуючий суддя першої інстанції Микуляк П.П., судді: Луцович М.М., Гаврилко С.Є., м. Ужгород),

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маргіт» звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправною та скасування постанови Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області № 05/1007-1.1/2042 від 17 грудня 2015 року.

20 серпня 2019 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Маргіт» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області №05/1007-1.1/2042 від 17 грудня 2015 року.

Представником позивача до суду було подано заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, яка мотивована тим, що судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 4000 грн.

Додатковим рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маргіт» за рахунок бюджетних асигнувань Державної архітектурно-будівельної інспекції України сплачені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Із таким судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, просив скасувати рішення й відмовити у стягненні на користь позивача витрат на правничу допомогу. Зауважив, що не підтверджено факт витрачення на правову допомогу 4 годин. Так, позовна заява подана і підписана позивачем, що свідчить про невиконання адвокатом умов договору в частині надання послуг із складання письмових документів. Також, не підтверджено підготовки адвокатом пояснень за наслідками допиту свідків, здійснення аналізу судової практики по даній категорії справ.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав про законність і обґрунтованість судового рішення.

У судове засідання сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час судового розгляду завчасно шляхом надіслання телефонограми та судових повісток на офіційну адресу, що підтверджено матеріалами справи, повідомленням про вручення поштового відправлення №839 та відстеженням пересилання поштового відправлення №820 на офіційному сайті АТ «Укрпошта».

Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач не повідомив про причини неявки і заяви про відкладення слухання до суду не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно п. 10 ч. 3 ст. 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Помічник адвоката повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних робіт.

Розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних помічником адвоката, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати, необхідні для надання правничої допомоги.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорів про надання правової допомоги. При встановленні гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України», пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України», пункт 80 рішення у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом було встановлено, що відповідно договору про надання правової допомоги від 26 листопада 2018 року (т.2 а.с.171-173), рахунку від 20 серпня 2019 року (т.2, а.с. 174), акту виконаних робіт від 20 серпня 2019 року (т.2 а.с. 175) та платіжного доручення №42 від 23 серпня 2019 року про оплату вартості отриманої позивачем правничої допомоги (т.2, а.с. 176), сума, яку поніс позивач за професійну правничу допомогу складає 4000 грн.

Як видно з матеріалів справи, позивач отримав від адвоката Олійника Р.Б. правову допомогу у вигляді вивчення документів, доказів у справі, аналізу судової практики по даній категорії справ (1 година) , підготовки пояснень за наслідками допиту свідків (2 години), участь у судових засіданнях (1 година).

Отже, підтверджено факт надання позивачу правничої допомоги та оплати її на суму 4000 грн.

Доводи апелянта про те, що позовна заява була підписана безпосередньо позивачем, є безпідставними, оскільки даний факт не спростовує факту надання позивачу послуг по вивченню документів, доказів, аналізу судової практики, що зайняв 2 години.

При цьому, у матеріалах справи наявні додаткові пояснення адвоката Олійника Р.Б. від 20 серпня 2019 року, в яких проаналізовано покази свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і судову практику в аналогічних справах (т. 2 а.с. 132-148).

Отже, спростовано доводи апелянта про фактичне ненадання такого виду послуг.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції правильно стягнув на користь позивача 4000 гривень в рахунок відшкодування витрачених на правничу допомогу коштів.

Апеляційний суд зазначає, що відповідач не довів неспівмірності заявлених до стягнення витрат із розглянутим позовом, враховуючи складність справи і значення результатів вирішення для позивача.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України залишити без задоволення, а додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді Д. М. Старунський
О. І. Мікула
Повний текст постанови складено 09 квітня 2020 року.