Справа № 240/10421/19
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2020-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

Справа № 240/10421/19

07 квітня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Боровицького О. А. Кузьмишина В.М.

розглянувши в порядку письмового провадження клопотання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ першого заступника начальника № 594-к від 30.08.2019 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ".

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано наказ першого заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №594-к від 30.08.2019 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 "

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, скаржник просив скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

30 березня 2020 року до Сьомого апеляційного адміністративного суду від Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області надійшло клопотання про закриття провадження на підставі ст.283 КАС України. До клопотання додано копію наказу №194-к від 17.03.2020 року про дострокове зняття дисциплінарного стягнення з ОСОБА_1 .

Позивач надіслав заяву про розгляд справи без його участі, проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зі змістом клопотанням про закриття провадження у справі позивач ознайомлений про що свідчить відмітка отримання на копії вказаного клопотання. Заперечень щодо його задоволення до суду апеляційної інстанції не надав.

Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення даної заяви, а особиста участь сторін у розгляді клопотання не є обов`язковою.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути клопотання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про закриття провадження у справі на підставі ст.283 КАС України в порядку письмового провадження.

Вирішуючи клопотання про закриття провадження у справі, колегія суддів виходить з таких міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно приписів п.1, 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Як вбачається з наведеної правової норми, рішення суб`єкта владних повноважень можуть бути виражені у формі нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії.

Поняття нормативно-правового акта та акта індивідуальної дії в Кодексі адміністративного судочинства України не врегульовані, а тому при визначення цих понять слід звернутися до загальних понять права.

Так, нормативно-правовий акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово.

Акт індивідуальної дії - виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації його повноважень, які породжують права та обов`язки у того суб`єкта, якому вони адресовані.

Визначальною ознакою як нормативно-правового акта так і акта індивідуальної дії є обов`язковість його приписів для відповідного суб`єкта (кола суб`єктів), дотримання яких забезпечується правовими механізмами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Часиною 2 ст. 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В силу положень ч.2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Тобто, суд може прийняти й іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.97 №2-зп в справі N 3/35-313 вказано, що "… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.".

В пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 №9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акту індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Системний аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб`єкта владних повноважень та за умови порушення її прав.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Як вбачається з матеріалів справи позивач оскаржує наказ першого заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №594-к від 30.08.2019 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ", тобто акт індивідуальної дії, виданий відповідачем у зв`язку з проходженням позивачем публічної служби.

Фактично визначивши такий спосіб захисту порушеного права, позивач при зверненні до суду вважав, що скасуванням пунктів спірного наказу ним буде досягнуто мети звернення до суду - не тільки зняти дисциплінарного стягнення як таке, а й унеможливити настання негативних наслідків, які виникатимуть у зв`язку з накладенням дисциплінарного стягнення.

Суд першої інстанції рішенням від 19 грудня 2019 року визнав протиправним та скасував наказ першого заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №594-к від 30.08.2019 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 "

Наказом в.о. начальника №194-к від 17.03.2020 року "Про дострокове зняття дисциплінарного стягнення з ОСОБА_1 " з позивача знято дисциплінарне стягнення, яке було застосовано оскаржуваним наказом.

Відповідач вважає, що з прийняттям наказу №194-к від 17.03.2020 року допущені порушення при застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення було виправлено суб`єктом владних повноважень, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п.8 ч.1 ст.238 КАС України.

З доводами відповідача колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

За правилами, встановленими ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі:

1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;

2) якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом;

3) якщо сторони досягли примирення;

4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

6) щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили;

7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили;

8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Законодавцем визначений вичерпний перелік підстав за яких провадження по справі підлягає закриттю.

Пунктом 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що у разі встановлення під час розгляду справи виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, суд має вирішити питання щодо можливості закриття провадження у справі. При цьому, вирішуючи зазначене питання, суд має з`ясувати, чи не призведе закриття провадження у справі до того, що законні права та інтереси позивача не будуть відновлені навіть після виправлення відповідачем оскаржуваних порушень.

Тобто, для застосування такої підстави для закриття провадження у справі необхідна сукупність певних фактів. Зокрема, оскаржувані порушення мають бути виправлені самостійно суб`єктом владних повноважень, а також мають бути відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання таких рішень протиправними.

Таким чином, для прийняття рішення про закриття провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України необхідні дві умови:

1) вчинення відповідачем дій, що призвели до повного відновлення законних прав та інтересів позивача;

2) відсутність необхідності визнання у судовому порядку протиправними рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі №800/369/17, зазначено: у розумінні пункту 8 частини першої статті 238 КАС України у разі встановлення під час розгляду справи виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, суд має вирішити питання можливості закриття провадження у справі. При цьому, вирішуючи зазначене питання, суд має з`ясувати, чи не призведе закриття провадження у справі до того, що законні права та інтереси позивача не будуть відновлені навіть після виправлення відповідачем оскаржуваних порушень. Тобто для застосування такої підстави для закриття провадження у справі необхідна сукупність певних фактів. Зокрема, оскаржувані порушення мають бути виправлені самостійно суб`єктом владних повноважень, а також мають бути відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання таких дій чи бездіяльності протиправними.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верхового Суду від 23.11.2018 року у справі 440/356/17.

Враховуючи наведені вище висновки щодо застосування п. 8 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, висловлені у вказаних вище постановах Верховного Суду, колегія суддів вважає, що закриття провадження в адміністративній справі згідно з цією нормою можливе виключно у випадку, коли порушення, на думку позивача, його прав, свобод та законних інтересів рішенням суб`єкта владних повноважень, яке оскаржується, виправлене самостійно цим суб`єктом, внаслідок чого безумовно встановлено та підтверджено повне і фактичне відновлення прав позивача.

Крім того, проаналізувавши зміст та суть даної норми, колегія суддів зазначає, що в такому випадку вчинення суб`єктом владних повноважень певних дій чи прийняття рішень повинне бути спрямоване саме на виправлення своєї помилки, внаслідок якої порушено права позивача, і в результаті цього буде належним чином відновлено законні права та інтереси позивача, в зв`язку з чим визнання протиправними оскаржених рішень, дій або бездіяльності відповідача після такого виправлення є непотрібним чи недоцільним. Також, на думку колегії суддів, в цьому випадку виправленням може вважатись лише вчинення суб`єктом владних повноважень певних дій чи прийняття рішень, які є наслідком визнання своєї помилки та/чи порушення, отже, фактичне визнання вимог позивача.

Як встановлено судом, позивач є державним службовцем і дисциплінарне стягнення до останнього застосовано відповідачем на підставі ст.74 Закону України "Про державну службу".

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем у справі не доведено ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку, вчиненого державним службовцем ОСОБА_1 , що призвело до прийняття суб`єктом призначення необґрунтованого рішення про накладення на позивача дисциплінарної відповідальності.

Колегія суддів констатує, що винесення в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області наказу №194-к від 17.03.2020 року "Про дострокове зняття дисциплінарного стягнення з ОСОБА_1 " є правом роботодавця і може бути реалізовано останнім відповідно до приписів ч.2 ст.79 Закону України "Про державну службу".

Слід також зазначити, що з моменту прийняття наказу №194-к позивач вважається таким, що не піддавався дисциплінарним стягненням.

Разом з тим слід зазначити, що в силу приписів ч.3 ст.79 Закону України "Про державну службу" протягом строку дії дисциплінарного стягнення (крім зауваження) заходи заохочення до державного службовця не застосовуються.

Таким чином, прийняття відповідачем наказу №194-к від 17.03.2020 року "Про дострокове зняття дисциплінарного стягнення з ОСОБА_1 ", на думку суду, не є доказом виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних позивачем порушень, позаяк означений наказ винесено після постановлення судом першої інстанції рішення у справі, а його прийняття не свідчить про те, що права та інтереси позивача в повній мірі відновлено, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо того, що в період дії наказу про застосування дисциплінарного стягнення останній не унеможливив застосування до позивача заходів заохочення, передбачених ст.69 Закону України "Про державну службу", настання інших негативних наслідків такого наказу при проходженні позивачем державної служби (як то можливість зайняти вищу посаду, присвоєння вищого рангу державного службовця, тощо), позаяк ці обставини не були предметом з`ясування судом першої інстанції, а відповідач будь-яких доказів з цього приводу суду апеляційної інстанції до заявлено клопотання не долучив.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України.

Керуючись 238, 319, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про скасування наказу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст.325 КАС України.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Боровицький О. А. Кузьмишин В.М.