Справа № 120/548/20-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 квітня 2020 р. Справа № 120/548/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - відповідач). У позовній заяві позивач просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.08.2019 № Ф-18507-53-У.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 12.08.2019 відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-18507-53-У, якою його зобов`язано сплатити заборгованість зі єдиного внеску в розмірі 23785,08 грн.

Однак, на думку позивача, приймаючи спірну вимогу відповідач не врахував, що відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI, позивач не належить до числа платників єдиного внеску, оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, відомості щодо його реєстрації, як фізичної особи - підприємця відсутні, що виключає підстави нарахування платежів з єдиного внеску.

Крім того позивач зазначає, що вже звертався до суду про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2019 № Ф-133356-53 і рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.07.2019 по справі № 120/1009/19-а, яке набрало законної сили 26.09.2019 скасовано вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2019 № Ф-133356-53. Цим рішенням, окрім іншого, встановлено факт відсутності позивача в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань як і відсутність у нього статусу платника внеску.

Позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою від 13.02.2020 заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволено, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати з правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також встановлено відповідачеві 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву. Цією ж ухвалою, судом з власної ініціативи замінено відповідача у справі, а саме Головне управління ДФС у Вінницькій області його правонаступником - Головним управління ДПС у Вінницькій області.

03.03.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив, відповідач зазначив, що згідно реєстраційних даних Головного управління ДПС у Вінницькій області Орищук І.А. зареєстрований фізичною особою - підприємцем з 29.01.2004, номер державної реєстрації 04051201Ф0050960 та зареєстрований у реєстрі страхувальників 19.02.2004 реєстраційний номер /02345.

Відповідач зазначив, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, фізичні особи - підприємці зобов`язані сплачувати єдиний внесок у розмірі 22 % бази нарахування, визначеної ст. 7 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI, в термін встановлений абз. 3 ч. 8 ст. 9 цього Закону для зазначених категорій платників.

Також відповідач зазначив, що відповідно до п. 10 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, фізичні особи - підприємці формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт згідно з додатком 5 до цього Порядку.

Проте, звіти щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивачем не подавались та відповідно єдиний внесок всупереч Закону від 08.07.2010 № 2464-VI не сплачувався.

Відповідач також вказав, що відповідно до даних інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1 за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 нараховано єдиний соціальний внесок, а саме: за 2017 рік - 8448,00 грн, термін сплати 09.02.2018, за 1 квартал 2018 - 2457,18 грн., термін сплати 19.04.2018, за 2 квартал 2018 - 2457,18 грн., термін сплати 19.07.2018, за 3 квартал 2018 - 2457,18 грн., термін сплати 19.10.2018, за 4 квартал 2018 - 2457,18 грн., термін сплати 21.01.2019, за 1 квартал 2019 - 2454,18 грн., термін сплати 19.04.2019, за 2 квартал 2019 - 2454,18 грн., термін сплати 19.07.2019

Таким чином станом на 03.10.2019 борг ОСОБА_1 за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 становить 23785,08 грн.

Оскільки, сплата єдиного внеску позивачем здійснена не була, 12.08.2019 було сформовано спірну вимогу № Ф-18507-53У, яка є правомірною та скасуванню не підлягає.

20.03.2020 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що аргументи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими.

Мотивуючи відповідь на відзив позивач зазначив, що відповідачем не взято до уваги те, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.07.2019 у справі № 120/1009/19-а скасовано вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2019 № Ф-133356-53, однак відповідачем прийнято нову вимогу на суму 23785,08 грн. (з урахуванням суми боргу, що визнана неправомірною рішенням від 02.07.2019).

Одночасно із відповіддю на відзив позивачем подано заяву про стягнення з відповідача витрат пов`язаних за надання професійної правничої допомоги в сумі 4000,00 грн.

Ухвалою від 13.02.2020 відповідачу встановлено 3-денний строк для подання заперечення на відповідь на відзив в порядку ст. 164 КАС України.

Однак, своїм правом на подання заперечення у строк передбачений ухвалою від 13.02.2020 відповідач не скористався. Оскільки, вказаний строк закінчився ще до набрання чинності Законом від 30.03.2020 № 540-IX, норми закону щодо продовження строку на подання відповіді на відзив у справі, яка розглядається не застосовуються.

Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заяви по суті справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

ОСОБА_1 був зареєстрований Козятинською районною державною адміністрацією 29.01.2004 фізичною особою - підприємцем № 4051201 та перебував на обліку в Головному управлінні ДФС у Вінницькій області, Козятинське управління, Козятинська ДПІ (Козятинський район) з 30.01.2004, як платник податків, а з 19.02.2004, як платник єдиного соціального внеску. Види діяльності КВЕД 85.2 - Ветеринарна діяльність (а.с.45).

08.02.2019 відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-133356-53, якою зобов`язано позивача сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 18276,72 грн..

Не погоджуючись із вказаною вимогою позивач звернувся із адміністративним позовом до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.07.2019 по справі № 120/1009/19-а, адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області № Ф-133356-53 від 08.02.2019. Судом встановлено, що позивач на податковому обліку як фізична особа - підприємець в період нарахування суми боргу з 2017 - 2018 роки не перебував, відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про взяття на облік позивача, як платника податків відсутні (а.с.14-21).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2019 апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала (а.с.22-24). Відтак рішення суду від 02.07.2019 по справі № 120/1009/19-а набрало законної сили 26.09.2019.

Відповідно до інформації інтегрованої картки платника податків (внесків) за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування) станом на 21.10.2019 за позивачем рахується борг (недоїмка) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 23785,08 грн. (а.с.47-48).

На підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-18507-53-У від 12.08.2019 про сплату боргу в сумі 23785,08 грн. (а.с.8).

Вказана вимога була надіслана на податкову адресу позивача ( АДРЕСА_1 ). Відповідне поштове відправлення вручене 28.08.2019 (а.с.46).

11.10.2019 головним державним виконавцем прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 60285319 з метою виконання вимоги № Ф-18507-53 від 12.08.2019 (а.с.9).

Позивач зазначає, що оскільки він не є суб`єктом підприємницької діяльності та обов`язок сплати єдиного соціального внеску на нього не розповсюджується, вимога про сплату боргу (недоїмки) є незаконною та має бути скасована. Тому з метою захисту своїх прав та інтересів звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановлення обставин справи, суд керується такими мотивами.

Як підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 був зареєстрований Козятинською районною державною адміністрацією 29.01.2004 фізичною особою - підприємцем № 4051201 та перебував на обліку в Головному управлінні ДФС у Вінницькій області, Козятинське управління, Козятинська ДПІ (Козятинський район) з 30.01.2004, як платник податків, а з 19.02.2004, як платник єдиного соціального внеску. Види діяльності КВЕД 85.2 - Ветеринарна діяльність (а.с.45).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Таким чином визначення наявності у позивача статусу фізичної - особи підприємця має першочергове значення для вирішення питання щодо наявності обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску.

01.07.2004 набрав чинності Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців" від 15.05.2003 № 755-IV. Згідно з преамбулою цей Закон регулює відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців.

Так, відповідно до ст. 3 Закону від 15.05.2003 № 755-IV (станом на 01.07.2004) дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, а також фізичних осіб - підприємців.

Статтею 4 Закону від 15.05.2003 № 755-IV (станом на 01.07.2004) державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ст. 5 Закону від 15.05.2003 № 755-IV (станом на 01.07.2004) державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців проводиться державним реєстратором виключно у виконавчому комітеті міської ради міста обласного значення або у районній, районній у містах Києві та Севастополі державній адміністрації за місцезнаходженням юридичної особи або за місцем проживання фізичної особи - підприємця.

Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення органів державної влади, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру (ст. 16 Закону від 15.05.2003 № 755-IV (станом на 01.07.2004)).

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону від 15.05.2003 № 755-IV (станом на 01.07.2004) відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток.

Частина перша статті 42 Закону від 15.05.2003 № 755-IV (станом на 01.07.2004) передбачає, що для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем (далі - заявник), повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ст. 43 Закону від 15.05.2003 № 755-IV (станом на 01.07.2004) за відсутності підстав для відмови у проведенні державної реєстрації фізичної особи - підприємця державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця на підставі відомостей реєстраційної картки на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця. Дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця є датою державної реєстрації фізичної особи - підприємця.

Водночас в силу приписів ч. 5 ст. 43 Закону від 15.05.2003 № 755-IV (станом на 01.07.2004) державний реєстратор не пізніше наступного робочого дня з дати державної реєстрації фізичної особи - підприємця зобов`язаний передати відповідним органам статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування повідомлення про проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця із зазначенням номера та дати внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру та відомості з реєстраційної картки на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця для взяття фізичної особи - підприємця на облік.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону від 15.05.2003 № 755-IV (станом на 01.07.2004) державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться у разі прийняття фізичною особою - підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності.

Частиною 3 ст. 46 Закону від 15.05.2003 № 755-IV (станом на 01.07.2004) встановлено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Отже, державна реєстрація засвідчує не тільки факт припинення статусу підприємця, але і його набуття.

Пунктом 2 розділу VIII "Прикінцевих положень" Закону від 15.05.2003 № 755-IV (станом на 01.07.2004) було визначено, що державний реєстратор протягом 2004 - 2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

01.07.2010 було прийнято Закон України № 2390-VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємці" щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання (далі - Закон від 01.07.2010 № 2390 - VI)

Відповідно до Прикінцевих і перехідних положень Закону від 01.07.2010 № 2390 - VI:

- процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом (п. 2).

- усі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв (п. 3).

- свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними (п.4).

З наведеного можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для збереження статусу фізичними особами, зареєстрованими до 01.07.2004 як суб`єктами підприємницької діяльності, було проходження процедури державної реєстрації як фізичної особи-підприємця в Єдиному державному реєстрі. При цьому датою державної реєстрації фізичної особи-підприємця вважалася дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця.

Водночас суд зазначає, що Законом від 15.05.2003 № 755-IV не було встановлено обов`язку суб`єктів підприємницької діяльності-фізичних осіб щодо проходження обов`язкової державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі та правових наслідків не проходження такої реєстрації.

Відтак, на думку суду, після набрання 01.07.2004 чинності Законом від 15.05.2003 № 755-IV позивач автоматично не набув статусу фізичної особи - підприємця в розумінні положень цього закону, оскільки не вчинив передбачених ним дій для проведення державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі.

Також відповідачем не надано доказів, які б свідчили про збереження статусу фізичної особи - підприємця у позивача. Відповідачем не надано доказів подання позивачем державному реєстратору, у встановлений пунктом 2 розділу ІІ Закону № 2390-VI строк, реєстраційної картки для включення відомостей про нього до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтва про його державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання такого свідоцтва. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів отримання позивачем свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи нового зразка.

За таких обставин, суд критично оцінює аргументи відповідача щодо наявності у позивача статусу фізичної особи - підприємця і, як наслідок, платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Крім того, суд зазначає, що позивач вже звертався до суду із позовом про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2019 № Ф-133356-53 і рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.07.2019 по справі № 120/1009/19-а, яке набрало законної сили 26.09.2019 скасовано вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2019 № Ф-133356-53.

Вказаним рішенням було встановлено обставини, що вказують на відсутність позивача в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Також суд встановив безпідставність тверджень відповідача про те, що позивач перебував на податковому обліку, як фізична особа - підприємець в період нарахування суми боргу з 2017 - 2018 роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, в силу вимог ч. 4 ст. 78 КАС України, вищезазначені обставини не потребують доказування. Встановлені у межах розгляду іншої адміністративної справи обставини додатково вказують на відсутність у позивача статусу платника єдиного внеску та на протиправність нарахування йому зобов`язань із сплати внеску оскаржуваною вимогою.

Щодо посилання відповідача на відомості з інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1 , то суд не може вважати такі відомості беззаперечним доказом того, що позивач був зареєстрований як фізична особа - підприємець у вказані періоди, адже відповідних записів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не міститься. Відповідачем не надано доказів того, що позивач є платником єдиного внеску у відповідності до Закону від 08.07.2010 № 2464-VI, у зв`язку з чим оскаржена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.08.2019 № Ф-18507-53У є протиправною.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із таких мотивів.

Щодо відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне.

Про витрати на професійну правничу допомогу йдеться у статті 134 КАС України. Так, частиною 1 цієї статті визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Судом встановлено, що в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 28.01.2020, додаток № 1 до договору від 28.01.2020, акт виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) від 12.03.2020, а також квитанція від 18.02.2020 № 27, що підтверджує оплату витрат в розмірі 4000 грн. за надані послуги.

Як видно з поданих документів, 28.01.2020 між позивачем ОСОБА_1 (замовник) та адвокатом ОСОБА_2 (виконавець) укладено Договір про надання правової допомоги.

За умовами цього договору, виконавець зобов`язується надати замовнику визначені цим договором юридичні послуги щодо захисту замовника та представлення без обмежень інтересів останнього в будь - яких органах державної влади, а також в судах України пов`язаних з судовими позовами замовника про оскарження вимоги Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) по ЄСВ від 12.08.2019 № Ф-18507-53 У на суму 23785,08 грн.

За надані послуги замовник виплачує виконавцеві плату в розмірі зазначеному у додатку до даного договору (а.с.25).

Згідно висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 09.04.2019 по справі № 826/2689/15, надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також часу, витраченого на підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, з урахуванням тривалості розгляду справи, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

У цьому випадку доказом понесення витрат позивача на правничу допомогу є Додаток № 1 та квитанція від 18.02.2020 № 27 на виконання умов Договору від 28.01.2020 в яких зазначено, що позивач сплатив гонорар у розмірі 4000 грн (а.с.26,60).

Додатком № 1 до договору про надання правничої допомоги від 28.01.2020 встановлено, що сума гонорару за договором становить 4000 грн.

Як видно з акт виконаних робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом від 12.03.2020 відповідно до Договору про надання правової допомоги від 28.01.2020, надано позивачеві такі юридичні послуги:

- надання консультації щодо оскарження вимоги від 12.08.2019 № Ф-18507-53У та узгодження позиції позивача у справі - 1000 грн., термін виконання 28.01.2020;

- підготовка та направлення позовної заяви до Вінницького окружного адміністративного суду - 2000 грн., термін виконання 07.02.2020;

- підготовка відповіді на відзив на позовну заяву у справі № 120/548/20 - 1000 грн., термін виконання 12.03.2020 (а.с.58).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Суд повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

Надання вказаних у цій справі адвокатських послуг повністю підтверджується матеріалами справи і, на думку суду, є доведеним, а витрати є фактичними і неминучими, їхній розмір - обґрунтованим.

З огляду на викладене, беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4000 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 840,80 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. належить стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, Законом України від 30.03.2020 № 540-IX, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області № Ф-18507-53У від 12.08.2019.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок) в загальній сумі 4840,80 грн. (чотири тисячі вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX, строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович