Справа № 280/4797/19
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2020-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

13 квітня 2020 року Справа № 280/4797/19 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м.Запоріжжя, 69107, )

про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач ), в якому позивач просить суд визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.09.2019 №, №, №, №, рішення № від 19.09.2019 про застосування штрафних санкцій, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.09.2019 №Ф-.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що прийняті контролюючим органом рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Так, позивач зазначив, що основним доводом контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства було те, що на думку відповідача ФОП ОСОБА_1 протиправно включив до складу втрат від провадження господарської діяльності витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення. Разом з тим, на переконання позивача, сідельні тягачі та напівпричепи, які використовуються у господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 , не є засобами подвійного призначення, оскільки відповідно до товарних позицій 8704, 9709 (транспортні засоби за якими можуть бути віднесені до основних засобів подвійного призначення) не віднесено сідельні тягачі та напівпричепи. Також позивач послався на невірне застосування відповідачем відомчого наказу та неможливість регламентування спірних правовідносин індивідуальним податковим роз`ясненням. Окремо позивач послався на відсутність у Податковому кодексі України ознак основних засобів подвійного призначення.

Ухвалою суду від 07.10.2019 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче судове засідання по справі на 06.11.2019.

У зв`язку з перебуванням судді Сіпаки А.В. в період з 05.11.2019 по 15.11.2019 на лікарняному, що підтверджується відповідною довідкою Запорізького окружного адміністративного суду від 19.11.2019 вих.№02-35/19/92, підготовче засідання перенесено на іншу дату, а саме - 04.12.2019.

23.10.2019 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 44054), в якому проти задоволення позовних вимог заперечив та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача в обґрунтування заперечень послався на те, що спірні рішення прийнято контролюючим органом обґрунтовано та з дотриманням положень чинного законодавства України. Так, відповідач вказував на те, що в ході проведення перевірки було встановлено здійснення позивачем господарської діяльності зі здійснення вантажних перевезень по території України власними транспортними засобами (вантажні сідлові тягачі та напівпричепи). Разом з тим, під час віднесення до складу витрат, витрат пов`язаних із обслуговуванням сідельних тягачів та напівпричепів (дизельне пальне, запчастини), на думку контролюючого органу, платником податку не було враховано те, що відповідно до пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, зокрема до таких засобів відносяться легкові та вантажні автомобілі. Відповідач вважає, що фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не має право включати до складу витрат, пов`язаних з отриманням доходу, витрати на утримання вантажних автомобілів, у тому числі і витрати на проведення поточного ремонту.

Ухвалою суду від 04.12.2019 провадження у справі зупинено для надання часу сторонам для примирення до 10.02.2020.

У зв`язку з перебуванням судді Сіпаки А.В. в період з 30.01.2020 по 13.02.2020 на лікарняному, що підтверджується відповідною довідкою Запорізького окружного адміністративного суду від 14.02.2020 вих.№02-35/20/12, підготовче засідання перенесено на іншу дату, а саме - 12.03.2020.

Ухвалою суду від 12.03.2020 провадження у справі було поновлено.

Ухвалою суду від 12.03.2020 закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи по суті на 08.04.2020.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

03.04.2020 представником відповідача було надіслано факс клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.

Враховуючи те, що сторонами подані всі докази та пояснення по суті спору, суд у відповідності до ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за можливе завершити розгляд справи без участі сторін у порядку письмового провадження та на підставі наявних у ній доказів.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 КАС України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Частиною 5 статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

У відповідності до приписів ч. 4 с. 243 КАС України, судове рішення складене у повному обсязі до закінчення встановлених цим Кодексом строку розгляду відповідної справи.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що у період з 27.05.2019 по 07.06.2019 проведено планову документальну виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018 з метою своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за результатами якої 24.06.2019 Головним управлінням ДФС у Запорізькій області складено Акт № 435/08-01-13-05/ НОМЕР_1 .

В Акті перевірки від 24.06.2019 № 435/08-01-13-05/ НОМЕР_1 контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем:

- вимог п. 44.1, 44.3 ст. 44, пп. «в» п. 176.1 ст. 176, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, далі по тексту - ПКУ, в частині неналежного ведення обліку доходів і витрат, а саме не ведення книги обліку доходів і витрат за 2017-2018 роки та включення до декларації про майновий стан і доходи перекручених даних, а саме - заниження валового доходу за 2017 рік на суму 35090,0 грн. та завищення валових витрат на загальну суму 1199926,67 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 745625,74 грн. та за 2018 рік на суму 454300,93 грн.;

- вимог п. 44.1, 44.3, 44.6 ст. 44, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4, пп. 177.4.4, пп. 177.4.5, 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПКУ, в результаті чого знижено податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2017 по 31.12.2018р. на загальну суму 222303,0 грн., в тому числі за 2017р. - 140528,83 грн., за 2018р. - 81774,17 грн.;

- вимог п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПКУ, що призвело до заниження податкових зобов`язань по податку на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету за грудень 2017 року - 7018,0 грн.;

- вимог ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8 та ч. 7, 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464, із наступними змінами та доповненнями, далі по тексту - Закон № 2464, що призвело до не нарахування та неперерахування до бюджету єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р. у розмірі 200497,2 грн., в тому числі за 2017 рік у розмірі 100551,0 грн., за 2018 рік у розмірі 99946,2 грн.;

- вимог п.п. 1.1-1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ, в частині заниження суми чистого доходу, і як слідство - заниження об`єкту оподаткування військовим збором, що призвело до ненарахування та неперерахування до бюджету військового збору за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р. у загальній сумі 18525,25 грн.. в тому числі за 2017 рік - 11710,74 грн., за 2018 рік - 6814,51 грн.

Також, за результатами перевірки, відповідно до п.п. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПКУ, ФОП ОСОБА_1 буде нарахована пеня на донараховану в ході перевірки суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, по податку на додану вартість та по військовому збору.

Не погоджуючись із результатами перевірки ФОП ОСОБА_1 було подано скаргу про перегляд Акту перевірки від 24.06.2019 № 435/08-01-13-05/ НОМЕР_1 . У скарзі ФОП ОСОБА_1 просив визнати результати документальної планової виїзної перевірки, оформлені Актом від 24.06.2019 № 435/08-01-13-05/ НОМЕР_1 , такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства та скасувати її результати.

Суть вимог ФОП ОСОБА_1 , викладених у скарзі, зводилась до вирішення питання - чи належать сідельні тягачі та напівпричепи до основних засобів подвійного призначення. Всі інші висновки Акту є похідними від визначення обсягу валових витрат.

Так, позивач послався на ст. 2 Закону України «Про деякі питання ввезення на митну територію України та реєстрації транспортних засобів» від 06.07.2005 р. № 2739-IV (в редакції Закону, яка діяла станом на 01.01.2017) пропуск на митну територію України з метою вільного обігу та першу реєстрацію в Україні ввезених транспортних засобів нових і таких, що були в користуванні, або виготовлених в Україні здійснюють за умови їх відповідності екологічним нормам не нижче рівня "ЄВРО-2" згідно з технічними регламентами та національними стандартами (щонайменше за умови відповідності вимогам рівня "B" ДСТУ/ECE 49-02A, B:2002 або "B","C","D" ДСТУ/ECE R 83-03:2002, які застосовують залежно від особливостей конструкції транспортних засобів):

- для тракторів колісних для перевезення напівпричепів (сідельних тягачів), автобусів та легкових автомобілів - коди товарних позицій 8701 20, 8702 та 8703 згідно з УКТ ЗЕД - з 1 січня 2006 року;

- для вантажних автомобілів та автомобілів спеціального призначення - коди товарних позицій 8704 та 8705 згідно з УКТ ЗЕД - з 1 січня 2007 року.

Згідно Закону України «Про Митний тариф України» від 19 вересня 2013 року № 584-VII трактори колісні для напівпричепів мають код УКТ ЗЕД 8701 20, причепи та напівпричепи - 8716, а моторні транспортні засоби для перевезення вантажів - 8704. Слід зазначити, що згідно п 2. «Примітки» Групи 87 у цій групі термін «трактори» означає транспортні засоби, призначені головним чином для буксирування чи штовхання інших транспортних засобів, пристроїв і вантажів, незалежно від того, мають вони чи ні допоміжні пристосування, у поєднанні з основним застосуванням трактора, для перевезення інструментів, насіння, добрив тощо.

Через що позивачем зроблено висновок про те, що транспортні засоби, які використовувались ним у господарській діяльності:

- сідельний тягач RENAULT MAGNUM реєстраційний № НОМЕР_2 , 2001 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , відповідає коду УКТ ЗЕД - 8701 20 - «Засоби наземного транспорту, крім залізничного або трамвайного рухомого складу, їх частини та обладнання; трактори (за винятком тракторів товарної позиції 8709): - трактори колісні для напівпричепів;

- сідельний тягач RENAULT реєстраційний № НОМЕР_4 , 1998 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , відповідає коду УКТ ЗЕД - 8701 20 - «Засоби наземного транспорту, крім залізничного або трамвайного рухомого складу, їх частини та обладнання; трактори (за винятком тракторів товарної позиції 8709): - трактори колісні для напівпричепів;

- сідельний тягач RENAULT MAGNUM реєстраційний № НОМЕР_6 , 2006 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 , відповідає коду УКТ ЗЕД - 8701 20 - «Засоби наземного транспорту, крім залізничного або трамвайного рухомого складу, їх частини та обладнання; трактори (за винятком тракторів товарної позиції 8709): - трактори колісні для напівпричепів;

- сідельний тягач RENAULT реєстраційний № НОМЕР_8 , 1998 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_9 , відповідає коду УКТ ЗЕД - 8701 20 - «Засоби наземного транспорту, крім залізничного або трамвайного рухомого складу, їх частини та обладнання; трактори (за винятком тракторів товарної позиції 8709): - трактори колісні для напівпричепів;

- сідельний тягач RENAULT реєстраційний № НОМЕР_10 , 2006 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_11 , відповідає коду УКТ ЗЕД - 8701 20 - «Засоби наземного транспорту, крім залізничного або трамвайного рухомого складу, їх частини та обладнання; трактори (за винятком тракторів товарної позиції 8709): - трактори колісні для напівпричепів;

- сідельний тягач RENAULT реєстраційний № НОМЕР_12 , 1997 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_13 , відповідає коду УКТ ЗЕД - 8701 20 - «Засоби наземного транспорту, крім залізничного або трамвайного рухомого складу, їх частини та обладнання; трактори (за винятком тракторів товарної позиції 8709): - трактори колісні для напівпричепів.

Також, позивачем зазначено, що п. 7 «Загальних положень» Групи 87 наказу ДФС України від 09.06.2015 № 401 «Про затвердження Пояснень до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності», причепи і напівпричепи та інші несамохідні транспортні засоби, тобто транспортні засоби, які буксируються іншим транспортним засобом, штовхаються або ведуться вручну чи гужовою тягою (товарна позиція УКТ ЗЕД 8716).

Через що позивачем зроблено висновок про те, що:

- напівпричіп бортовий тентований FRUEHAUF реєстраційний № НОМЕР_14 , 1999 року випуску, відповідає наступному коду УКТ ЗЕД 8716 39 30 10 - «Засоби наземного транспорту, крім залізничного або трамвайного рухомого складу, їх частини та обладнання; причепи та напівпричепи; інші несамохідні транспортні засоби; їх частини: -інші; -напів-причепи: бортові, тентовані;

- напівпричіп бортовий KOGEL реєстраційний № НОМЕР_15 , 2000 року випуску, відповідає наступному коду УКТ ЗЕД 8716 39 30 10 - «Засоби наземного транспорту, крім залізничного або трамвайного рухомого складу, їх частини та обладнання; причепи та напівпричепи; інші несамохідні транспортні засоби; їх частини: -інші; -напів-причепи: бортові, тентовані;

- напівпричіп бортовий тентований KRONE реєстраційний № НОМЕР_16 , 2004 року випуску, відповідає наступному коду УКТ ЗЕД 8716 39 30 10 - «Засоби наземного транспорту, крім залізничного або трамвайного рухомого складу, їх частини та обладнання; причепи та напівпричепи; інші несамохідні транспортні засоби; їх частини: -інші; -напів-причепи: бортові, тентовані;

- напівпричіп бортовий тентований VAN HOOL реєстраційний № НОМЕР_17 , 1989 року випуску, відповідає наступному коду УКТ ЗЕД 8716 39 30 10 - «Засоби наземного транспорту, крім залізничного або трамвайного рухомого складу, їх частини та обладнання; причепи та напівпричепи; інші несамохідні транспортні засоби; їх частини: -інші; -напів-причепи: бортові, тентовані;

- напівпричіп бортовий KOGEL реєстраційний № НОМЕР_18 , 2005 року випуску, відповідає наступному коду УКТ ЗЕД 8716 39 30 10 - «Засоби наземного транспорту, крім залізничного або трамвайного рухомого складу, їх частини та обладнання; причепи та напівпричепи; інші несамохідні транспортні засоби; їх частини: -інші; -напів-причепи: бортові, тентовані;

- напівпричіп бортовий тентований KOGEL реєстраційний № НОМЕР_19 , 2004 року випуску, відповідає наступному коду УКТ ЗЕД 8716 39 30 10 - «Засоби наземного транспорту, крім залізничного або трамвайного рухомого складу, їх частини та обладнання; причепи та напівпричепи; інші несамохідні транспортні засоби; їх частини: -інші; -напів-причепи: бортові, тентовані.

Також позивач послався на Узагальнююче податкове роз`яснення, затверджене наказом Державної податкової адміністрації України від 20.04.2010 № 268 «Щодо застосування окремих положень Закону України від 11.12.1991 «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів», яким визначено, що сідельні тягачі відносяться до коду УКТ ЗЕД 8701 20. Аналогічні висновки містяться у п. 2 додатку 4 Методичних рекомендацій щодо класифікації згідно з вимогами УКТЗЕД моторних транспортних засобів, які були впроваджені листом Міністерства доходів і зборів України від 26.03.2014 № 6983/7/99-99-24-02-03-17.

Позивач також послався на абз. 1 п. 53.1 ст. 53 ПКУ, відповідно до якого не може бути притягнуто до відповідальності, включаючи фінансової (штрафні санкції та/або пеня), платника податків (податкового агента та/або його посадову особу), який діяв відповідно до індивідуальної податкової консультації, наданої йому у письмовій формі, а також узагальнюючої податкової консультації, за діяння, що містить ознаки податкового правопорушення, зокрема на підставі того, що у подальшому така податкова консультація була змінена або скасована. Відповідно до абз. 3 п. 53.1 ст. 53 ПКУ, у разі коли положення індивідуальної податкової консультації суперечать положенням узагальнюючої податкової консультації, застосовуються положення узагальнюючої податкової консультації.

Окремо позивач послався на лист від 25.07.2018 р. N 2144/4/99-99-13-04-03-13, яким Державна фіскальна служба України звернулась до Міністерства фінансів України щодо права фізичних осіб - підприємців згідно з підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 розділу IV Податкового кодексу України зменшувати оподатковуваний дохід на суму амортизаційних нарахувань на вантажні автомобілі (основні засоби подвійного призначення), зареєстрованих на фізичну особу, але повністю використаних фізичною особою - підприємцем у господарській діяльності (за умови документального підтвердження повного використання), а також на суму витрат на утримання таких основних засобів.

У відповідь на цей лист Міністерство фінансів України, листом від 22.08.2018 № 11220-16-10/22320 «Про розгляд запиту» (абз. 9) повідомило, що …Кодексом не передбачено визначення (критерії), за яких обставин (умов) основні засоби подвійного призначення визнаються такими, що мають ознаки подвійного призначення, які б відповідно мали визначати на які цілі вантажні автомобілі можуть використовуватись частково/повністю фізичною особою - підприємцем через те, що їх власником є фізична особа.

Крім цього, обґрунтовуючи свою позицію позивач зазначив, що наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 «Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні» визначено, що сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа. Будь-які інші документи, які використані ДПС під час перевірки, і наведені в якості обґрунтування прийнятих висновків, не містять у своєму змісті роз`яснення терміну «сідельний тягач». Наводячи доводи на користь кваліфікації сідельного тягача, як вантажного автомобіля, ДПС припустилась помилкового визначення типу даних транспортних засобів за призначенням. Сідельний тягач, на відміну від вантажного автомобіля, призначений для буксирування, а вантажний автомобіль - для перевезення.

На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 682-р «Питання державної податкової служби», положення про ГУ ДПС у Запорізькій області, затвердженого наказом Державної податкової служби України від 12.07.2019 № 14, наказу ГУ ДПС у Запорізькій області від 29.08.2019 № 10 «Про початок діяльності Головного управління ДПС у Запорізькій області» та з урахуванням переданих матеріалів від ГУ ДФС у Запорізькій області та початком виконання функцій контролюючого органу ГУ ДПС у Запорізькій області, який є правонаступником ГУ ДФС у Запорізькій області, перевірку завершено в ГУ ДПС у Запорізькій області.

03 вересня 2019 року ФОП ОСОБА_1 було отримано Акт № 4/08-01-33-05/ НОМЕР_1 від 03.09.2019 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018 з метою з`ясування питань, що викладені у скарзі без номера та без дати (вх. ГУ ДФС у Запорізькій області № 42658/ФОП від 16.07.2019р.) про перегляд акту перевірки від 24.06.2019 № 435/08-01-13-05/ НОМЕР_1 .

Як вбачається із висновків Акту № 4/08-01-33-05/ НОМЕР_1 від 03.09.2019, у ході перевірки встановлені наступні порушення:

- вимог п. 44.1, 44.3 ст. 44, пп. «в» п. 176.1 ст. 176, п. 177.10 ст. 177 ПКУ, в частині неналежного ведення обліку доходів і витрат, а саме не ведення книги обліку доходів і витрат за 2017-2018 роки та включення до декларації про майновий стан і доходи перекручених даних, а саме - заниження валового доходу за 2017 рік на суму 11666,67 грн. та завищення валових витрат на загальну суму 1199926,67 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 745625,74 грн. та за 2018 рік на суму 454300,93 грн.;

- вимог п. 44.1, 44.3, 44.6 ст. 44, п. 177.1, п. 177.2, пп. 177.4.5, 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПКУ, в результаті чого знижено податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2017 по 31.12.2018р. на загальну суму 218086,80 грн., в тому числі за 2017р. - 136312,63 грн., за 2018р. - 81774,17 грн.;

- вимог п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПКУ, що призвело до заниження податкових зобов`язань по податку на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету у загальній сумі 2333,0 грн., в тому числі за січень 2017 року - 1033,0 грн. та за серпень 2017 року - 1300,0 грн.;

- вимог ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8 та ч. 7, 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464, що призвело до не нарахування та неперерахування до бюджету єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р. у розмірі 200497,2 грн., в тому числі за 2017 рік у розмірі 100551,0 грн., за 2018 рік у розмірі 99946,2 грн.;

- вимог п.п. 1.1-1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ, в частині заниження суми чистого доходу, і як слідство - заниження об`єкту оподаткування військовим збором, що призвело до ненарахування та неперерахування до бюджету військового збору за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р. у загальній сумі 18173,88 грн.. в тому числі за 2017 рік - 11359,37 грн., за 2018 рік - 6814,51 грн.

Відповідно до п.п. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПКУ, буде нарахована пеня на донараховану в ході перевірки суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, по податку на додану вартість та по військовому збору.

ФОП ОСОБА_1 не погодився із результатами перевірки, оформленої Актом від 03.09.2019 № 4/08-01-33-05/ НОМЕР_1 та 06.09.2019 подав заперечення до Акту перевірки. Суть заперечень ФОП ОСОБА_1 була аналогічною запереченням на Акт від 24.06.2019 № 435/08-01-13-05/ НОМЕР_1 .

17.09.2019 за вих. № 606/14/08-01-33-05-09 ДПС надало ФОП ОСОБА_1 відповідь «Про надання висновків» внаслідок розгляду зауважень на Акт перевірки. Зауваження на Акт перевірки ДПС були відхилені через те, що: Українська класифікація товарів зовнішньо-економічної діяльності, визначена Законом України «Про Митний тариф України», призначена для систематизації товарів з метою визначення ставки загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України, тоді як відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, у тому числі й оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців, регулюються нормами Податкового кодексу України. В іншій частині, відповідь «Про надання висновків» повторює зміст Акту перевірки та не містить у собі аналізу інших нормативних актів, на які було здійснено посилання у зауваженнях на Акт.

Обґрунтовуючи свої висновки, спочатку ДФС, а потім її правонаступник - ДПС, посилалась на індивідуальну податкову консультацію від 08.09.2017 № 1880/Т/99-99-13-01-02-14/ІПК. У якій зокрема, йде мова, окрім іншого, що п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених ст. 177 Кодексу. До основних засобів подвійного призначення належать земельні ділянки, об`єкти житлової нерухомості, легкові та вантажні автомобілі (пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Кодексу). Згідно з розділом 1 «Загальні положення» Правил експлуатації колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 26.07.2013 № 550, утримання транспортного засобу - це забезпечення державної реєстрації, дотримання умов безпечності, технічного та санітарного стану, проведення обов`язкового технічного контролю, своєчасного виконання технічного обслуговування і ремонту, охорони, передання транспортного засобу та його швидкозношуваних складників на утилізацію або видалення відповідно до законодавства. Отже, фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування не має право включати до складу витрат, пов`язаних з отриманням доходу, зазначені витрати на утримання вантажних автомобілів, у т.ч. витрати на проведення поточного ремонту.

У наступному відповідачем, із посиланням на індивідуальну податкову консультацію від 20.09.2017 № 1995/М/99-99-13-01-02-14/ІПК, Закон України «Про автомобільний транспорт», Закон України «Про Митний тариф України», Український класифікатор товарів зовнішньоекономічної діяльності, зроблено висновок, що до товарів подвійного призначення відносять:

- за товарною позицією УКТ ЗЕД 8703 віднесено легкові автомобілі, призначені головним чином для перевезення людей (крім моторних транспортних засобів товарної позиції 8702), уключаючи вантажопасажирські автомобілі-фургони та гоночні автомобілі;

- за товарною позицією УКТ ЗЕД 8704 віднесено вантажні автомобілі, призначені для перевезення вантажів. До них, зокрема належать: фургони (відкриті, з брезентовим верхом, закриті, тощо), деякі пікапи, самоскиди, вантажні автомобілі з автоматичними розвантажувальними пристроями (з перекидним кузовом, тощо), автомобілі-цистерни (незалежно від того, обладнані вони насосами чи ні);

- за товарною позицією УКТ ЗЕД 8709 віднесено автомобілі вантажні, самохідні без підйомних або з навантажувальними пристроями, що використовуються на заводах, складах, у портах або аеропортах для перевезення вантажів на короткі відстані.

З такого віднесення транспортних засобів, які використовуються у господарській діяльності позивачем до основних засобів подвійного використання (до товарних позицій УКТ ЗЕД 8704, 8709), зроблено висновок про безпідставне віднесення витрат на їх утримання до валових витрат.

25 вересня 2019 року ФОП ОСОБА_1 , отримав від ДПС:

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 19.09.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування», код платежу - 11010500, на суму 327130,2 грн., з яких збільшене податкове зобов`язання становить 218086,8 грн., штрафні санкції - 109043,4 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 19.09.2019 № , яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем - податок на доходи фізичних осіб, код платежу - 11010500, на суму 510,0 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 19.09.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування», код платежу - 11011001, на суму 27260,82 грн., з яких збільшене податкове зобов`язання становить 18173,88 грн., штрафні санкції - 9086,94 грн.;

- рішення № від 19.09.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 30104,82 грн.;

- вимога про сплату боргу(недоїмки) від 19.09.2019 № Ф- - заборгованості зі сплати єдиного внеску у сумі 200497,2 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 19.09.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість», код платежу - 14010100, на суму 2916,25 грн., з яких збільшене податкове зобов`язання становить 2333,0 грн., штрафні санкції - 583,25 грн.

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття контролюючим органом спірних рішень, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що основною підставою для прийняття спірних рішень стали висновки контролюючого органу про неправомірність включення до складу витрат від провадження господарської діяльності витрат на утримання сідельних тягачів та напівпричепів, як об`єктів подвійного призначення (витрати на придбання пального, запчастин необхідних для проведення ремонту, тощо).

При цьому, суд зазначає, що сам факт використання в господарській діяльності позивача сідельних тягачів та напівпричепів відповідачем не спростовується та підтверджується наданими до матеріалів адміністративної справи товарно-транспортними накладними, подорожніми листами, видатковими накладними та платіжними дорученнями.

Суд зазначає, що згідно реєстраційних даних, основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є вантажний автомобільний транспорт (код КВЕД 49.41), позивач перебуває на загальній системі оподаткування, є платником податків на доходи та на додану вартість, єдиного соціального внеску та військового збору.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Об`єктом оподаткування резидента відповідно до п. 163.1 ст. 163 ПК України є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування згідно з п. 164.1 ст. 164 ПК України, є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено статтею 177 ПК України.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Зокрема, згідно з п. 177.2 ст. 177 ПК України його об`єктом оподаткування є чистий оподаткований дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Отже, включенню підлягають не всі види витрат, а лише ті, які безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю ФОП.

Відповідно до положень п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Таким чином, головним до формування витрат фізичної особи-підприємця є те, що всі витрати повинні відповідати переліку, наведеному в пункті 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, бути пов`язаними із господарською діяльністю, тобто пов`язаними з отриманням доходу (виручки), бути фактично понесеними та документально підтвердженими.

При цьому, пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України встановлено вичерпний перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів підприємця.

Згідно з пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України, не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Зазначені у цій статті підприємці відповідно до пп. 177.4.6. п. 177.4 ст. 177 ПК України мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають:

- витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів;

- витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Отже, враховуючи вимоги пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України, фізична особа-підприємець не має права зменшувати оподатковуваний дохід на суму амортизаційних відрахувань по визначених у пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 цього Кодексу основних засобах подвійного призначення.

Разом з тим, фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування вправі відносити до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, вартість матеріалів, комплектуючих виробів, запасних частин та інших матеріалів, а також витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів.

Зі змісту Акту перевірки вбачається, що висновки контролюючого органу про допущені позивачем в цій частині порушення ґрунтуються на пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України, а саме, що такі запчастини були призначені для обслуговування основних засобів подвійного призначення, а тому не включаються до складу витрат підприємця.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що:

- автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт;

- автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб);

- автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів;

- напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Отже, напівпричіп за своєю конструкцією призначений для використання з сідельним тягачем і частина повної маси якого передається на цей тягач через сідельно-зчіпний пристрій. Напівпричіп призначений для з`єднання з автомобілем таким чином, щоб його частина обпиралась на автомобіль і останній ніс на собі значну частину ваги напівпричепа та ваги його вантажу.

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Наразі, суд зауважує, що Податковий кодекс України не містить визначення терміну «основні засоби подвійного призначення».

Натомість, податковий орган, за явної невизначеності такого терміну як «основні засоби подвійного призначення», вважав, що транспортні засоби, які позивач використовує у своїй підприємницькій діяльності, є основними засобами подвійного призначення тобто вказані транспортні засоби є вантажними автомобілями.

При цьому, аналіз пп. 177.4.5. та пп. 177.4.6. п. 177.4 ст. 177 ПК України, дає підстави дійти висновку, що вантажний автомобіль не обов`язково є основним засобом подвійного призначення, а лише вказують на те, що не можуть бути включені до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання тих вантажних автомобілів, які є основними засобами саме подвійного призначення.

Згідно з пп. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується на такому принципі, як презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Отже, контролюючий орган дійшов помилкового висновку про те, що сідельний тягач та напівпричіп відносяться до вантажних автомобілів у розумінні Податкового кодексу України, а відповідно висновки податкового органу в наведеній частині суперечать статті 177 ПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у пункті 110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішень, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м.Запоріжжя, 69107, ) про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області № від 19.09.2019.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області № від 19.09.2019.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області № від 19.09.2019.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області № від 19.09.2019.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19.09.2019 № .

Визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Запорізькій області від 19.09.2019 № Ф-.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 5884,19 грн. (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят чотири гривні 19 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр.Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107, ).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 13.04.2020.

Суддя А.В. Сіпака