Справа № 200/1247/20-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2020-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2020 р. Справа№200/1247/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить суд:

- визнати противоправними дії Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову згідно рішення від 30.08.2019 р. за № 1828 та листа від 11.11.2019 р. за № 212/Л-01-01-08 в зарахуванні ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) в пільговий стаж періоду роботи на підприємстві Шахта "Вінницька" В/0 "Шахтарськвугілля" в якості гірничого робітника очисного забою підземним з повним робочим днем під землею з 27.08.1992 р. по 15.02.1995 р., до страхового стажу: періоди роботи в якості реалізатора товарів з 01.05 по 31.05.1998 р., з 01.06 по 30.06.1998 р., з 01.08 по 30.08.1998 р., з 01.01 по 31.03.2000 р., періоди заняття підприємницькою діяльністю: з 01.04.2000 р. по 31.12.2000 р., з 01.01 по 31.12.2001 р., з 01.01 по 31.03.2002 р., з 01.10 по 31.12.2002 р., з 01.01 по 31.12.2003 р., з 01.01 по 30.09. 2004 р., з 01.01 по 30.06.2014 р. та призначення пенсії згідно заяви від 21.08.2019 року,

- скасувати вказане рішення відповідача як незаконне та зобов`язати відповідача: зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) період роботи на підприємстві Шахта "Вінницька" В/0 "Шахтарськвугілля" в якості гірничого робітника очисного забою підземним з повним робочим днем під землею з 27.08.1992 р. по 15.02.1995 р., до страхового стажу: періоди роботи в якості реалізатора товарів з 01.05 по 31.05.1998 р., з 01.06 по 30.06.1998 р., з 01.08 по 30.08.1998 р., з 01.01 по 31.03.2000 р., періоди заняття підприємницькою діяльністю: з 01.04.2000 р. по 31.12.2000 р., з 01.01 по 31.12.2001 р., з 01.01.2002 по 31.03.2002 р., з 01.10.2002 по 31.12.2002 р., з 01.01.2003 по 31.12.2003 р., з 01.01.2004 по 30.09.2004 р., з 01.01.14 по 30.06.2014 р. та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.08.2019 р. про призначення пенсії з урахуванням зазначених періодів пільгового та страхового стажу.

В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що 21 серпня 2019 року він як внутрішньо переміщена особа звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» за № 3688-IV від 08.07.2011 року. Рішенням від 30.08.2019 року за № 1828 відповідач відмовив в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Згідно розрахунку стажу зазначеного відповідачем в прийнятому рішенні вбачається, що його страховий стаж складає 22 роки 3 місяці17 днів

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 200/1247/20-а та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

У строк, встановлений судом через відділ документообігу та архівної роботи суду відповідачем було надано відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив, що позивачу було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю 2 років необхідного пільгового стажу за списком №1. Також, зазначено, що до пільгового стажу не зараховано період роботи з 27.08.1992 по 15.02.1995 року на підприємстві «Шахтоуправління Вінницьке «ДП «Шахтарськвугілля», оскільки не надано пільгову довідку, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи в якості реалізатора, так як у трудовій угоді від 01.05.1998 року не вказано уточнюючих даних про період роботи позивача, до страхового стажу позивача не зараховано періоди заняття підприємницькою діяльністю, так як не надано уточнюючу довідку про різновид системи оподаткування на якій працював позивач та сплачував страхові внески. Також, не зараховано до страхового стажу позивача періоди заняття підприємницькою діяльністю з 01.01.2001 по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 по 30.09.2004 року, з 01.01.2014 по 30.06.2014 року у зв`язку з відсутністю даних сплати внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 від 22.08.2019 року.

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у повному обсязі.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_2 виданий 05 серпня 1998 року Шахтарським МВ УМВС України в Донецькій області) та внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.06.2019 року №1428-.

Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () орган виконавчої влади, який в даних правовідносинах здійснює повноваження, покладені Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011 (далі за текстом - Положення №384/2011).

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

21 серпня 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою №2094 про призначення пенсії за віком.

Рішенням Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області відмовлено позивачу в призначенні пенсії згідно п.2 ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю 2 років пільгового стажу за списком №1. Також, у рішенні зазначено, що страховий стаж складає 22 роки 3 місяці 17 днів. Не зараховано до пільгового стажу період роботи з 27.08.1992 року по 15.02.1995 року на підприємстві «Шахтоуправління Вінницьке «ДП «Шахтарськвугілля».

Як вбачається з розрахунку стажу, позивачу не зараховано до пільгового стажу період з 27.08.1992 р. по 15.02.1995 р. на підприємстві «Шахтоуправління Вінницьке «ДП «Шахтарськвугілля», до страхового стажу наступні періоди: з 01.05.1998 р. по 31.05.1998 р., з 01.06.1998 р. по 30.06.1998 р., з 01.08.1998 р. по 30.08.1998 р., з 01.01.2000 р. по 31.03.2000 р., з 01.04.2000 р. по 31.12.2000 р., з 01.01.2001 р. по 31.12.2001 р., з 01.01.2002 р. по 31.03.2002 р., з 01.10.2002 р. по 31.12.2002 р., з 01.01.2003 р. по 31.12.2003 р., з 01.01.2004 р. по 30.09. 2004 р., з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р.

06.11.2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою про зарахування до страхового стажу певних періодів роботи.

Листом від 11.11.2019 року Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомило позивача про те, що до пільгового стажу не зарахований період роботи з 27.08.1992 року по 15.02.1995 року на підприємстві «Шахтоуправління Вінницьке «ДП «Шахтарськвугілля», оскільки не надана пільгова довідка. До страхового стажу не зарахований період з 04.05.1998 року в якості продавця за трудовою угодою, так як в наданому документі відсутня дата закінчення дії трудової угоди. Період роботи з 23.12.1999 року в якості продавця за трудовою угодою не може бути зараховано до страхового стажу, так як надана угода не містить строку її закінчення. Також до страхового стажу не зарахований період заняття підприємницькою діяльністю з 25.04.2000 року по 31.12.2003 року, так як не надана довідка про сплату збору та відсутній єдиний внесок в індивідуальних відомостях застрахованої особи. Через відсутність 2 років пільгової роботи, яка дає право на достроковий вихід на пенсії було відмовлено в призначенні пенсії згідно п. 3 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач не погоджується з такими діями відповідача, у зв`язку з чим змушений був звернутися до суду.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту з приводу правомірності відмови у зарахуванні до пільгового та страхового стажу спірних періодів роботи.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за 1788-XII (далі Закон 1788-XII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону 1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (частина перша та друга статті 7 Закону 1788-XII).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Згідно з пунктом 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно з абзацом 2 частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Статтею 62 Закону 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року 637 (далі - Порядок 637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Пунктом 20 Порядку 637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу: професія або посада, характер роботи: розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Аналізуючи чинні нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд приходить до висновку, що положення Порядку 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону 1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону 1788-XII).

Таким чином, уточнюючі довідки мають надаватися в разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 04 березня 2020 року у справі №367/945/17

З огляду трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 судом встановлено, що позивач у спірний період з 27.08.1992 року (наказ про прийняття від 01.09.1992 року №572/к) по 15.02.1995 року (наказ про звільнення від 27.02.1995 року №93/к) працював гірником очисного вибою підземним з повним робочим днем під землею в Шахтоуправлінні Вінницька п/о «Шахтарськвугілля».

При цьому, суд звертає увагу на те, що записи трудової книжки позивача щодо спірних періодів його роботи містять повну інформацію про роботу на пільгових умовах, також містять повні відомості про характер виконуваних позивачем робіт, оскільки зазначеними записами чітко визначено, що у спірні періоди позивач працював на підземних роботах з повним робочим днем під землею.

Враховуючи вищенаведене, посилання відповідача на те, що для підтвердження пільгового стажу позивач повинен був надати уточнюючі довідки підприємства є необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до абз.5 п. 4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього стажу.

Відповідно до пункту 4.1 розділу IV «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок 22-1) орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів. Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Відповідно до п. 1.7 розділу I Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок №22-1), днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Отже, обов`язок щодо перевірки документів необхідних для призначення пенсії покладено саме на орган, що призначає пенсію, та у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, пенсійний орган зобов`язаний повідомити заявника про те, які документи необхідно подати додатково.

Жодних доказів щодо письмового повідомлення позивача про необхідність надання додаткових документів, відповідачем не надано, а тому позивач мав всі підстави вважати, що наданих ним документів достатньо для зарахування спірних періодів його роботи до пільгового стажу.

Разом з цим, положення КАС України зобов`язують суд вжити заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об`єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

Суд не може обмежити право позивача довести в судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним для призначення пенсії. Право надавати заперечення щодо рішення Пенсійного фонду про відмову в призначенні пенсії та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається позивачу на всіх стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Позивачем до матеріалів справи були надані наступні документи: наказ Виробничого об`єднання з видобутку вугілля «Шахтарськвугілля» Шахта «Вінницька» від 18 серпня 1995 року № 470 «Про підсумки проведення атестації робочих місць за умовами праці» яким, окрім іншого, затверджено право на пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 виробництв, професій, посад та показників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року робітникам професій, вказаних в додатку №1 в якому зазначено професію: гірник очисного вибою. Також, було надано історичну довідку реорганізації Шахти «Вінницька».

Як вбачається з довідки від 05.04.2019 року №13/8/2.3-386, виданої Відокремленим підрозділом «Управлінням ремонтно-будівельних та природоохоронних робіт», архівні документи по основній діяльності та особовому складу підприємств були знищені в результаті пожежі від потрапляння вибухового предмета в адмінбудівлю ДП "Шахтарськантрацит" в ході проведення антитерористичної операції, серед переліку підприємств зазначилися ДП "Шахта" Вінницька ", у зв`язку з чим, надати довідку про стаж роботи та заробітну плату працівникам підприємств не має можливості. Довідка видана на підставі акту про пожежу від 02.08.2014 року.

В матеріалах справи також, наявний лист Донецької обласної адміністрації від 27.05.2019 року №11-0903-21.-1.01/116-18-1048, позивача повідомлено, що Шахта «Вінницька» у 2009 році припинила свою виробничу діяльність і була передана до Шахтарської дирекції з виконання проектів ліквідації шахт ДП «Донвугдереструктуризація», яке розташовувалось у м. Донецьк. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р (зі змінами), м. Донецьк та м. Шахтарськ включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, у зв`язку з чим можливість надати довідки про заробітну плату за період роботи на шахті «Вінницька» відсутня.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що оскільки позивачем використано всі можливості для пошуку документів для підтвердження своєї роботи в період, який не було зараховано відповідачем до пільгового стажу та матеріалами справи підтверджено період роботи позивача з 27.08.1992 року по 15.02.1995 року гірником очисного вибою підземним з повним робочим днем під землею в Шахтоуправлінні Вінницька п/о «Шахтарськвугілля», відповідачем зазначений період повинен бути зарахований до пільгового стажу.

Відповідно до статті 11 Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частинами 1, 2, 3 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема у Законі України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також в т.ч.: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 1 Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Частинами 1, 2 статті 21 Закону № 1058-IV передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

У п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону № 1058-IV визначено, що відомості, які містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій; надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду; обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.

Відповідно до ч. 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 р.) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 року № 793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Відповідно до розділу II пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року (далі Порядок), Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства суд зазначає, що періоди провадження підприємницької діяльності з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності лише у разі перебування особи на спрощеній системі оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (надалі - Порядок №22-1).

Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №21-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За наявними документами в матеріалах справи, судом встановлено, що 04 травня 1998 року між «підприємцем» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як «продавцем», укладено трудову угоду на реалізацію товару та ведення документації. Угода набрала чинності з 04 травня 1998 року та зареєстрована в Державній податковій адміністрації м. Шахтарська за № 585.

Згідно патенту серії АВ № 697505 виданого ДПА м. Шахтарськ Донецької області на ОСОБА_2 від 13.04.1998 р. за період з 13.04.1998 року по 30.04.1998 року встановлена сума фіксованої оплати у розмірі 60,00 грн., з 01.05.1998 року по 31.05.1998 року продовжено патент з оплатою - 90 грн., з 01.06.1998 року по 30.06.1998 року продовжено патент з оплатою - 90 грн. За періоди з 01.05.1998 року по 31.05.1998 року та з 01.06.1998 року по 30.06.1998 року в патентах визначено у якості реалізатора - ОСОБА_1 .

Як вбачається з патенту серії АВ № 696467 виданого ДПА м. Шахтарськ Донецької області на ОСОБА_2 від 29.07.1998 р., строк дії патенту складає з 01.08.1998 року по 30.08.1998 року та встановлена сума фіксованої оплати складає 90,00 грн. та визначено у якості реалізатора- ОСОБА_1 .

23.12.1999 року між «підприємцем» ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як «продавцем» укладено трудову угоду на реалізацію товару та ведення документації. Угода набрала чинності з 24 грудня 1999 року та зареєстрована в Шахтарській об`єднаній податковій інспекції за № 2488.

При цьому, в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01.01.2000 року по 31.03.2000 року міститься інформація про надходження страхових коштів у січні 2000 року у розмірі 20,00 грн., у лютому 2000 року у розмірі 20,00 грн., у березні 2000 року у розмірі 20,00 грн.

Підставою для не зарахування відповідачем до страхового стажу періодів роботи позивача в якості реалізатора товарів з 01.05.1998 року по 31.05.1998 року, з 01.06.1998 року по 30.06.1998 року, з 01.08.1998 року по 30.08.1998 року, з 01.01.2000 року по 31.03.2000 року, слугувало те, що угода не містить строку її закінчення.

Між тим, як встановлено судом зазначені періоди (початок та закінчення періодів роботи) підтверджуються інформацією, викладеною в патентах, виданих на ОСОБА_2 . Зазначена інформація засвідчена в патентах підписами посадових осіб та печатками податкових органів. Окрім того, в патентах також вказано суму фіксованого податку, сплаченого підприємцем за найманого робітника, а саме ОСОБА_1 .

При цьому, суд звертає увагу відповідача на те, що на підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року,в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що відповідач вчиняв будь - які дії стосовно звернення до позивача за дооформленням заяви про призначення пенсії в частині надання необхідних документів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи останнього реалізатором товарів з 01.05.1998 року по 31.05.1998 року, з 01.06.1998 року по 30.06.1998 року, з 01.08.1998 року по 30.08.1998 року, з 01.01.2000 року по 31.03.2000 року.

Щодо не зарахування відповідачем до страхового стажу періоди заняття позивачем підприємницькою діяльністю: з 01.04.2000 року по 31.12.2000 року, з 01.01.2001 року по 31.12.2001 року, з 01.01.2002 року по 31.03.2002 року, з 01.10.2002 року по 31.12.2002 року, з 01.01.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 30.09.2004 року, з 01.01.2014 року по 30.06.2014 року у зв`язку з відсутністю даних сплати внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5, суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, на підтвердження здійснення підприємницької діяльності позивачем було надано Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 №138702, ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків та інших обов`язкових платежів ) зареєстрований як фізична особа-підприємець з 25.04.2000 року, номер запису про включення відомостей про фізичну особу-підприємця до ЄДР 2 000719.

Згідно Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 15.08.2019 року №2552, виданої ОСОБА_1 в тому, що за період з 2 кварталу 2000 року по 4 квартал 2004 року отримував (ла) доходи з таких джерел:

2, 3, 4 квартали 2000 року - доходи від підприємницької діяльності,

1, 2, 3, 4 квартали 2001 року - доходи від підприємницької діяльності,

1, 4 2002 квартали року - доходи від підприємницької діяльності,

1, 2, 3, 4 квартали 2003 року - доходи від підприємницької діяльності,

1, 2, 3, 4 квартали 2004 року - доходи від підприємницької діяльності.

На підтвердження періоду здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування, позивачем також були надані копії квитанцій про сплату фіксованого податку, а саме: від 15.05.2000 року у розмірі 60,00 грн., від 16.06.2000 року у розмірі 60,00 грн., від 23.08.2000 року у розмірі 60,00 грн., від 19.09.2000 року у розмірі 60,00 грн., від 13.10.2000 року у розмірі 60,00 грн., від 15.11.2000 року у розмірі 120,00 грн., від 13.12.2000 року у розмірі 90,00 грн., від 31.01.2001 року у розмірі 60,00 грн., від 28.02.2001 року у розмірі 60,00 грн., від 30.03.2001 року у розмірі 90,00 грн., від 27.04.2001 року у розмірі 90,00 грн., від 28.05.2001 року у розмірі 90,00 грн., від 29.06.2001 року у розмірі 90,00 грн., від 02.07.2001 року у розмірі 90,00 грн., від 06.08.2001 року у розмірі 90,00 грн., від 27.09.2001 року у розмірі 90,00 грн., від 29.10.2001 року у розмірі 60,00 грн., від 29.11.2001 року у розмірі 60,00 грн.

Тобто, наявними матеріалами справи підтверджується період підприємницьеої діяльності позивача на спрощеній системі оподаткування із застосуванням фіксованого податку наступні періоди: травень 2000 року, червень 2000 року, серпень 2000 року, вересень 2000 року, жовтень 2000 року, листопад 2000 року, грудень 2000 року, січень 2001 року, лютий 2001 року, березень 2001 року, квітень 2001 року, травень 2001 року, червень 2001 року, липень 2001 року, серпень 2001 року, вересень 2001 року, жовтень 2001 року, листопад 2001 року та сплату у Пенсійний фонд страхових внесків у складі фіксованого податку через Управління державного казначейства.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що позивач будучи фізичною особою-підприємцем в періоди: квітень 2000 року, липень 2000 року, грудень 2001 року, з 01.01.2002 року по 31.03.2002 року, з 01.10.2002 року по 31.12.2002 року, з 01.01.2003 року по 31.12.2003 року перебував на спрощеній системі оподаткування чи сплачував страхові внески. Позивачем будь-якого документального підтвердження вказаного, як до відповідача, так і до суду надано не було.

Також, в матеріалах відсутні докази сплати позивачем страхових внесків за період з 01.01.2004 року по 30.09.2004 року, що підтверджується витягом з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ОК-5).

Крім того, надана позивачем довідка Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області лише містить відомості про те, що ОСОБА_1 перебував на обліку у податковому органі, як ФОП за період з 2 кварталу 2000 року по 4 квартал 2004 року та отримував дохід від підприємницької діяльності, але інформація щодо перебування позивача на спрощеній системі оподаткування у довідці відсутня.

Наданий позивачем витяг з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи, є підтвердженням здійснення позивачем підприємницької діяльності, але ці документи не підтверджують факту сплати страхових внесків, облік яких ведеться пенсійним органом.

Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицією Верховного суду, яка викладена в постанові від 26.10.2018 р. по справі № 643/20104/15-а.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для зарахування періодів за квітень 2000 року, липень 2000 року, грудень 2001 року, з 01.01.2002 року по 31.03.2002 року, з 01.10.2002 року по 31.12.2002 року, з 01.01.2003 року по 31.12.2003 року та з 01.01.2004 року по 30.09.2004 року до трудового (страхового) стажу позивача, оскільки відсутні будь-які докази перебування позивача на спрощеній системі оподаткування чи сплати позивачем страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізичною особою-підприємцем.

Між тим, як вбачається з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ОК-5), позивачем здійснювалась сплата єдиного внеску за період з 01.01.2014 року по 30.06.2014 року, що також підтверджується копіями квитанцій про сплату єдиного соціального внеску: від 06.02.2014 року у розмірі 422,65 грн. (за січень 2014 року), від 05.03.2014 року у розмірі 422,65 грн. (за лютий 2014 року), від 08.04.2014 року у розмірі 422,65 грн. (за березень 2014 року), від 06.05.2014 року у розмірі 422,65 грн. (за квітень 2014 року), від 13.06.2014 року у розмірі 422,65 грн. (за травень 2014 року), від 08.07.2014 року у розмірі 422,65 грн. (за червень 2014 року).

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача період з 01.01.2014 року по 30.06.2014 року.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом лише у разі, якщо рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач, чого останнім зроблено не було.

Суд також звертає увагу, що правова позиція щодо обов`язкової умови надання правового захисту судом, як наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду за захистом, висловлена Верховним судом України в постановах від 15.12.2015 у справі №21-5361а15, від 01.12.2015 у справі №21-3222а15 та від 08.12.2015 у справі №21-5435а15.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази перебування позивача на спрощеній системі оподаткування чи сплати позивачем страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізичною особою-підприємцем за квітень 2000 року, липень 2000 року, грудень 2001 року, з 01.01.2002 року по 31.03.2002 року, з 01.10.2002 року по 31.12.2002 року, з 01.01.2003 року по 31.12.2003 року та з 01.01.2004 року по 30.09.2004 року, а рішення суду не може ґрунтуватися на домислах та припущеннях, то суд позбавлений можливості встановити порушення прав позивача в частині не зарахування до страхового стажу вищезазначених періодів.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Змістом зобов`язань за ст. 13 Конвенції вимагається щоб захист був "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору.

У рішенні «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73), Європейський суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Приймаючи до уваги, що дії відповідача щодо винесення рішення за результатами розгляду заяви про призначення пенсії підпадають під поняття «здійснення суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень», суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, яке полягає у визнанні протиправним та скасуванні рішення відповідача від 30 серпня 2019 року №1828, зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії відповідно до п.2 ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21.08.2019 року та зарахувати до пільгового стажу позивача період роботи на підприємстві Шахта "Вінницька" В/О "Шахтарськвугілля" в якості гірничого робітника очисного забою підземним з повним робочим днем під землею з 27.08.1992 р. по 15.02.1995 р., до страхового стажу: періоди роботи реалізатором товарів з 01.05.1998 року по 31.05.1998 р., з 01.06.1998 року по 30.06.1998 р., з 01.08.1998 року по 30.08.1998 р., з 01.01.2000 року по 31.03.2000 р. та період підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування із застосуванням фіксованого податку: травень 2000 року, червень 2000 року, серпень 2000 року, вересень 2000 року, жовтень 2000 року, листопад 2000 року, грудень 2000 року, січень 2001 року, лютий 2001 року, березень 2001 року, квітень 2001 року, травень 2001 року, червень 2001 року, липень 2001 року, серпень 2001 року, вересень 2001 року, жовтень 2001 року, листопад 2001 року, з 01.01.2014 року по 30.06.2014 року.

Що стосується вимоги позивача про визнання противоправними дії Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, суд вважає що така вимога у повній мірі охоплюється скасуванням рішення та зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Самі по собі дії відповідача не тягнуть для позивача настання будь-яких негативних наслідків, відповідно, такий спосіб захисту, як визнання їх протиправними, жодним чином не сприятиме відновленню прав позивача. Тому, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цієї вимоги позивача.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. квитанцією від 16.01.2020 року №8 за подання до суду адміністративного позову до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, судовий збір у розмірі 630,60 грн. (75%) підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 30 серпня 2019 року №1828 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до п.2 ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85400, Донецька область, м.Селидове, вул.Героїв Праці, 6) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії відповідно до п.2 ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21.08.2019 року та зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи на підприємстві Шахта "Вінницька" В/0 "Шахтарськвугілля" в якості гірничого робітника очисного забою підземним з повним робочим днем під землею з 27.08.1992 р. по 15.02.1995 р., до страхового стажу: періоди роботи реалізатором товарів з 01.05.1998 року по 31.05.1998 р., з 01.06.1998 року по 30.06.1998 р., з 01.08.1998 року по 30.08.1998 р., з 01.01.2000 року по 31.03.2000 р. та період підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування із застосуванням фіксованого податку: травень 2000 року, червень 2000 року, серпень 2000 року, вересень 2000 року, жовтень 2000 року, листопад 2000 року, грудень 2000 року, січень 2001 року, лютий 2001 року, березень 2001 року, квітень 2001 року, травень 2001 року, червень 2001 року, липень 2001 року, серпень 2001 року, вересень 2001 року, жовтень 2001 року, листопад 2001 року, з 01.01.2014 року по 30.06.2014 року.

В іншій частині задоволення позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85400, Донецька область, м.Селидове, вул.Героїв Праці, 6) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 630 (шістсот тридцять) гривень 60 копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 10 квітня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя П.В. Кочанова