Справа № 640/13602/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2020 року м. Київ № 640/13602/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень від 14 березня 2019 року №, № та №,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києва (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) з вимогами про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14 березня 2019 року №, № та №, які обґрунтовує тим, що 16 лютого 2019 року на її адресу надійшов Акт від 07 лютого 2019 року №237/26-15-42-02-30/НОМЕР_1 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01 січня по 31 грудня 2015 року, на підставі висновків якого винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Позивач стверджує, що перевірка відбувалася з порушенням чинного законодавства, а висновки Акту не відповідають дійсним обставинам, що призвело до порушення її прав та законних інтересів. Зокрема, позивач зазначає, що проценти, нараховані банком за користування кредитом, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку та, відповідно, у разі прощення (анулювання) таких процентів, відсутні підстави вважати їх додатковим благом.

Посилаючись на те, що у досудовому порядку відповідачем відмовлено у задоволенні відповідної скарги, а також на інші обставини, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом та просить його задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви згідно ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2019 року, відкрито провадження у справі, визначено провадити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву та усі наявні докази.

Відповідачем 02 жовтня 2019 року подано до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що проведеною перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 не задекларовано загальний річний оподатковуваний дохід за 2015 рік, отриманий у вигляді додаткового блага у сумі 1 155 743, 82 грн. в податковій декларації про майновий стан і доходи та не сплачено податок на доходи фізичних осіб з таких доходів.

Такі доходи отримані позивачем у вигляді основної суми боргу, анульованого кредитором ПАТ «Укрсиббинк», що підлягає обов`язковому декларуванню за 2015 рік на загальну суму 1 155 743,82 грн. Порушення вимог щодо декларування призвело до заниження військового збору за 2015 рік, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 17 336,16 грн. Отже, на думку відповідача податкові повідомлення-рішення від 14 березня 2019 року винесені на законних підставах, тому у задоволенні позову просить відмовити.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Відповідно до наказу ГУ ДФС у м. Києві від 09 січня 2019 року №68 призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 .

За результатами проведеної ГУ ДФС в м. Києві документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01 січня по 31 грудня 2015 року складено Акт перевірки від 07 лютого 2019 року №237/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 , за висновками якого встановлені наступні порушення:

- підпункту «а» пункту 176.1 статті 176, пунктів 44.1, 44.3 статті 44 Податкового кодексу України - не надано до перевірки Книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 з урахуванням вимог підпункту «д» підпункту 164.2.7 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України - не задекларовано річних оподатковуваний дохід за 2015 рік у сумі 1 155 743,82 грн. та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб у сумі 230 539,76 грн.;

- підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень Кодексу - не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2015 рік у сумі 17 336,16 грн.

Контролюючий орган дійшов зазначених висновків, виходячи з того, що ОСОБА_1 у 2015 році відповідно даних ЦБД ДРФО ДФС України мала взаємовідносини з ПАТ «Укрсиббанк» та отримала оподатковуваний дохід як додаткове благо у вигляді основної суми боргу, анульованої кредитором, що підтверджується інформацією ПАТ «Укрсиббанк», зокрема, лисом від 20 листопада 2018 року №14-2-02/65539.

У цьому зв`язку ОСОБА_1 направлено листа від 02 листопада 2018 року щодо виконання обов`язку подання уточнюючої декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік та декларування доходу як додаткове благо.

У свою чергу ПАТ «Укрсиббанк» подано до контролюючого органу податковий розрахунок за формою 1-ДФ за 4 квартал 2015 року, у якому відображено нарахований та виплачений дохід у вигляді анулювання (прощення) боргу за ознакою доходу - 126 (дохід, отриманий як додаткове благо) ОСОБА_1 у сумі 1 155 743,82 грн., надавши копію повідомлення про анулювання боргу №31-7/914 від 25 грудня 2015 року, у якому підтверджено , що в звіті за формою 1-ДФ відображена сума анульованої (прощеної) заборгованості (основного тіла кредиту) за самостійним рішенням банку, з відповідним повідомленням боржника про прощення боргу в порядку, передбаченому підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Відповідач зазначає, що відповідно до підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній до 31 грудня 2015 року) до загального місячного (річного) доходу платника податків включається дохід, отриманий як додаткове благо, зокрема, у вигляді основного боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі, якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 01 січня звітного податкового року.

Отже, за висновками Акту від 07 лютого 2019 року ОСОБА_1 не включено до загального річного оподатковуваного доходу за 2015 рік доходи, отримані у вигляді додаткового блага у сумі 1 155 743,82 грн., які підлягають відображенню платником в декларації про майновий стан і доходи, та не сплачено податок на доходи фізичних осіб до бюджету з такого доходу, чим порушено підпункт «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункт 168.2.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України.

Встановлено також, що ОСОБА_1 подано до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік № від 22 квітня 2016 року та уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік № від 09 червня 2016 року , проте не задекларовано дохід, отриманий у вигляді додаткового блага.

Позивач з такими висновками не згодна та стверджує у свою чергу, що проценти, нараховані банком за користування кредитом, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку та, відповідно, у разі прощення (анулювання) таких процентів, відсутні підстави вважати їх додатковим благом, з чим звернулася до суду.

Розглядаючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами, суд виходить з того, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб регламентовано розділом ІV Податкового кодексу України, згідно з пунктом 164.1 статті 164 якого загальний оподатковуваний дохід платника податку - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу ІV цього Кодексу).

Згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 Податкового кодексу України), у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у 2015 році - 609 грн.). Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощенно. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Водночас, основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощенного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року відповідно до підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України не включається до загального річного місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Законом України від 09 квітня 2015 року №321-VІІІ внесені зміни до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань, зокрема підрозділ 1 розділу ХХ «Перехідні положення) Податкового кодексу України доповнено пунктом 8 такого змісту: не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися, починаючи з 01 січня 2014 року.

Отже, з викладеного суд приходить до висновку, що не вважається додатковим благом та не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку сума, прощенна (анульована) кредитором за його самостійним рішенням до закінчення строку позовної давності у розмірі різниці, яка розрахована цим кредитом відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Як вже встановлено судом, підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 14 березня 2019 року №, № та № стали обставини отримання ОСОБА_1 доходу, отриманого як додаткове благо, зокрема, у вигляді основного боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доходу платника податку. Проте, у разі, коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума процентів, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом, наданим платнику податку.

З урахуванням наведених вище норм чинного на час виникнення спірних правовідносин податкового законодавства, контролюючий орган повинен був встановити що саме було прощено (анульовано) банком: сума процентів або самого кредиту, для того, щоб вірно визначити базу оподаткування, чого зроблено не було, та як наслідок, не встановлено дійсного обсягу податкових зобов`язань, обов`язок щодо декларування та сплати яких виник після отримання додаткового блага у вигляді прощеної (анульованої) суми боргу за кредитним договором.

Також суд зазначає, що у квітні та жовтні 2016 року ДПІ у Дніпровському районі м. Києва надавала позивачу роз`яснення, у яких чітко зазначено, що до доходу платника податку не включається сума, прощена (анульована) кредитором щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла.

Таким чином, у відповідача не виникло достатніх підстав не тільки для висновків, покладених в основу Акту перевірки від 07 лютого 2019 року щодо порушень вимог податкового законодавства, а й для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 14 березня 2019 року та нарахування штрафних санкцій і пені за несвоєчасне виконання податкових зобов`язань, оскільки позивач не отримувала додаткового блага у 2015 році та не мала сплачувати податку з таких доходів та відображати їх у річній податковій декларації.

З урахуванням викладеного та встановлених під час розгляду обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, у зв`язку з чим вбачає правові підстави для задоволення адміністративного позову та скасування податкових повідомлень-рішень від 14 березня 2019 року №, № та №.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими судові витрати підлягають поверненню позивачу, який не є суб`єктом владних повноважень при задоволенні позову.

Звертаючись до суду з позовом, позивач загалом сплатила 3 103,55 грн. судового збору відповідно до квитанції №46154 від 27 серпня 2019 року, отже зазначена сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень від 14 березня 2019 року №, № та № - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 14 березня 2019 року №, № та №.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві суму сплаченого судового збору у розмірі 3 103,55 грн. (три тисячі сто три грн. 55 коп.).

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_2 , тел. НОМЕР_3 .

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві, адреса: 04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, , тел. .

Суддя В.І. Келеберда