Справа № 420/1203/20
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2020-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1203/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, стягнення індексації грошового забезпечення

В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач, з урахуванням заяви від 17.03.2020 року, просить:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 31.08.2017 року по 29.11.2017 року;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 31.08.2017 року по 29.11.2017 року в сумі 11705,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 , в період з 31.08.2017 року по 29.11.2017 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . У період проходження ним військової служби, нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме: у період з 31.08.2017 року по 29.11.2017 року не нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Позивач вказує, що індексація грошового забезпечення не була виплачена і при виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та підтвердженням цьому є копія відповіді військової частини НОМЕР_1 вих.№801 від 06.02.2020 року.

На переконання позивача загальна сума індексації грошового забезпечення, яка не була виплачена позивачу командуванням військової частини НОМЕР_1 за період з 31.08.2017 року по 29.11.2017 року становить 11705,90 грн.

Представником відповідача 30.03.2020 року до суду надано відзив (а.с.37-41) згідно якого відповідачем зазначено, що позовні вимоги вважає безпідставними, необґрунтованими. У відзиві на позов представник відповідача зазначає, що Департаментом фінансів Міністерства оборони України було доведено до військової частини роз`яснення від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2 відповідно до якого, у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (їз змінами), згідно яких індексацію грошового забезпечення військовослужбовців слід не нараховувати до окремого роз`яснення.

Також відповідач зазначає, що у зв`язку зі збройною агресією проти України з боку Російської Федерації в країні діє особливий період. У зв`язку із чим у державі склалася складна фінансово-економічна ситуація. З метою подолання її наслідків впродовж 2015 року Радою національної безпеки і оборони України прийнято ряд рішень, зокрема: рішення від 25.01.2015 «Про надзвичайні заходи протидії російській загрозі та проявам тероризму, підтримуваним Російською Федерацією», введене в дію Указом Президента України від 14.02.2015 року №85/2015; рішення від 18.02.2015 «Про заходи щодо створення належної матеріально-технічної бази для лікування, реабілітації та оздоровлення військовослужбовців та інших осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, а також учасників бойових дій та інвалідів війни», введене в дію Указом Президента України від 12.03.2015 №140/2015; рішення від 06.05.2015 «Про стан виконання рішень Ради національної безпеки і оборони України та додаткові заходи щодо забезпечення обороноздатності держави», введене в дію Указом Президента України від 26.05.2015 №285/2015. Оскільки, Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва, наявний фінансовий ресурс направляється на здійснення заходів щодо укріплення обороноздатності держави, протидії російській загрозі та проявам тероризму, а також створення належної матеріально-технічної бази для лікування, реабілітації га оздоровлення військовослужбовців та інших осіб, у тому числі, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції.

Разом з тим, відповідач вказує на те, що військова частина НОМЕР_1 утримується за рахунок кошторису Міністерства оборони України, є державною організацією, яка фінансується виключно за рахунок коштів державного бюджету та проводить видатки у відповідності до статті 51 Бюджетного кодексу України на основі наданого кошторису на відповідний рік. Відповідно до статті 51 Бюджетного Кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах Фонду грошового забезпечення. Відповідно до вимог телеграми Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/1485 від 26.03.2018 та роз`яснень Міністерства соціальної політики України №13700/з від 08.08.2017 та №78/0/66-17 від 08.08.2017, механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України у січні 2016 року - лютому 2018 року у Міністерства оборони України - не було. Враховуючи зазначене, виплата сум індексації грошового забезпечення має здійснюватися у межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі. Позиція позивача викладена ним у позовних вимогах щодо розміру належної йому індексації грошового забезпечення та визначення базового місяця для проведення її розрахунку документально не була підтверджена з попереднього місця служби (військової частини НОМЕР_2 м. Львів). Зважаючи на те, що у грошовому атестаті, виданому позивачу з попереднього місця служби не визначено базового місяця, тобто, місяця наступного за місяцем підвищення тарифних ставок (посадових окладів), відповідач стверджує, що сума розрахунку індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 (зокрема, з 31.08.2017 року по 29.11.2017 року) становить 0,00 грн.

Таким чином, відповідач вважає, що командування військової частини НОМЕР_1 діяло у межах визначених повноважень та на підставі чинного законодавства України.

Від позивача 20.03.2020 року надійшла відповідь на відзив (а.с. 50-53), в якій він зазначив, що відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для не проведення індексації грошового забезпечення. Також позивач зазначає, що відповідач в своїй діяльності керувався роз`ясненнями, які суперечать вимогам чинного законодавства. Позивач вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність записів у грошовому атестаті з попереднього місця роботи, оскільки розрахунок індексації грошового забезпечення, на думку позивача, мав бути здійснений за посадою, яку займав позивач у військовій частині НОМЕР_1 .

Від відповідача 30.03.2020 року надійшли заперечення (а.с. 73-77), в яких зазначено, що відповідач у своїй діяльності керувався Бюджетним кодексом України (стаття 51 передбачає, що керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення); Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Постановою №1078, де вказано, що індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік; роз`ясненнями Міністерства соціальної політики України від 16.07.2015 №10685/0/14-15 10, від 09.06.2016 №252/10/136-16, від 08.08 2017 №13700/з, від 08.08.2017 №78/0/66-17, від 29.12.2017 №122/0/66-17.

Також відповідач зазначає, що відповідно до положення частини 6 статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік». Аналогічне положення зазначено в пункті 6 Постанови №1078: «Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік». Ті ж самі положення закріплено у роз`ясненнях Міністерства соціальної політики України від 16.07.2015 №10685/0/14-15/10, від 09.06.2016 №252/10/136-16, від 08.08.2017 №13700/3, від 08.08.2017 №78/0/66-17, від 29.12.2017 №122/0/66-17. Отже, як у Законі України «Про індексацію грошових доходів населення», так і у Постанові №1078, так і відповідно ж у роз`ясненнях Міністерства соціальної політики України передбачено, що проведення індексації грошових доходів, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік.

Ухвалою суду від 18.02.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 10.04.2020 року закрито провадження в частині позовних вимог.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що відповідно до п. 14 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.08.2017 року №66 військовослужбовця військової служби за контрактом капітана ОСОБА_1 , який 31 серпня 2017 року прибув з військової частини НОМЕР_2 м. Хмельницький для подальшого проходження служби призначеного наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних сил України (по особовому складу) від 05 серпня 2017 року №338 на посаду заступника командира гаубичного артилерійського дивізіону з тилу військової частини НОМЕР_1 , з 31 серпня 2017 року зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , на всі види забезпечення, та вважається таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків за посадою заступника командира четвертого гаубичного артилерійського дивізіону з тилу, ВОС 2301003, шпк «майор» з посадовим окладом 1052 гривень на місяць. (а.с.22).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №144 від 29.11.2017 року майора ОСОБА_1 , заступника командира четвертого гаубичного артилерійського дивізіону з тилу військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом Командувача Сухопутних військ Збройних сил України (по особовому складу) від 17 листопада 2017 року №439 на посаду начальника групи навчальної техніки речової служби навчально-лабораторного комплексу кафедри тилового забезпечення факультету підготовки спеціалістів матеріально-технічного забезпечення військової академії м. Одеса, з 29 листопада 2017 року виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , і вважається таким, що 29 листопада 2017 року справи та посаду здав і вибув до військової академії м. Одеса для подальшого проходження військової служби. З 29 листопада 2017 року знятий зі всіх видів забезпечення (а.с.23).

Зазначеним наказом встановлено виплатити позивачу надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% з урахуванням окладу за військовим званням, посадового окладу та надбавки за вислугу років за період з 01 листопад по 29 листопада 2017 року. Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в збільшеному розмірі 450% посадового окладу за період з 01 листопада 2017 року по 29 листопада 2017 року; щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% від місячного грошового забезпечення за період з 01 листопада 2017 року по 29 листопада 2017 року.

Як вбачається з картки особового рахунку військовослужбовця за період серпень 2017 року - листопад 2017 років на ім`я ОСОБА_1 , загальний розмір індексації доходів за цей період дорівнює нулю, посадовий оклад позивача становив 1052 грн. (а.с.46-47).

Позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою від 13.01.2020 року, в якій просив, зокрема: нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 31.08.2017 року по 29.11.2017 року в сумі 11705,90 грн.

У відповідь на заяву позивача, військовою частиною НОМЕР_1 листом від 06.02.2020 року за №801 позивачу повідомлено, що військова частина НОМЕР_1 відповідно до Інструкції №260 виконувала роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2, в якому було зазначено про не нарахування індексації грошового забезпечення. Висновок про відсутність у військової частини НОМЕР_1 підстав для нарахування індексації грошового забезпечення ґрунтується також на тому, що відповідно до статті 5 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» проведення індексації грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік. (а.с.12).

Отже, позивачу відмовлено у нарахуванні та виплаті індексацію грошового забезпечення за період з 31.08.2017 року по 29.11.2017 року.

Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 65 Конституції України, громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідності до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, систему їх соціального та правового захисту врегульовано Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3 ст. 9 Закон №2011-XII).

Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-XII (далі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

У статті 1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (ч.2 ст.5 Закону №1282-XII).

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч. 6 ст. 5 Закону №1282-XII).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства. (абз.8 п.4 Порядку №1078).

Згідно з п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, з аналізу наведених положень законодавства випливає, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

У відзиві на позов відповідач з підстав невиплати позивачу індексації також посилається на роз`яснення директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04 січня 2016 року № 248/3/9/1/2, в якому зазначено, індексацію грошового забезпечення не нараховувати до окремого роз`яснення (а.с.37) а також зазначає, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України у січні 2016 року - лютому 2018 року у Міністерства оборони України - не було.

Суд зазначає, що обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, відповідач не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону №1282-ХІІ для проведення індексації. Відповідач зазначає лише про те, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України у січні 2016 року - лютому 2018 року у Міністерства оборони України - не було.

Суд звертає увагу, що Військовою частиною НОМЕР_1 не надано належних доказів відсутності фінансового ресурсу для виплати індексації грошового забезпечення, а також не надано доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується Військова частина НОМЕР_1 , кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні.

Щодо посилань відповідача на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2, то суд вважає ці доводи безпідставними, оскільки вказаний документ не є нормативно-правовим актом та має лише рекомендаційний характер. Військова частина повинна діяти відповідно до закону, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Твердження відповідача про те, що проведення індексації грошових доходів здійснюється виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів є необґрунтованими, оскільки частина шоста статті 5 Закону №1282-XII, не обмежує проведення, передбачених чинним законодавством України, виплат, а вказує на джерела походження цих коштів.

Також, суд зазначає, що згідно загальних засад права, дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, а бездіяльність - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень. Як дії, так і бездіяльність можуть мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії суд приймає у справах, де відповідач допустив неправомірну бездіяльність за умови обов`язку вчинити певну дію. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач, але не може втручатися в його компетенцію.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2018 року у справі №800/426/17.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову, належних учасників процесу), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

В свою чергу, суд зазначає, що поняття бездіяльності було неодноразово надано Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, зокрема, у постановах від 26.06.2019 року по справі №807/583/14, від 15.03.2019 року по справі №805/1953/18-а та від 23.05.2018 року по справі №802/490/16-а, в яких зазначено, що бездіяльність - це пасивна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним тих дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього обов`язків (завдань) згідно із чинним законодавством.

Так, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 31.08.2017 року по 29.11.2017 року, що свідчить саме про протиправну бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 31.08.2017 року по 29.11.2017 року, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне визнати протиправною таку бездіяльність.

Разом із тим, позивач просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 31.08.2017 року по 29.11.2017 року в сумі 11705,90 грн. Зазначені позовні вимоги заявлені з огляду на самостійно здійснений позивачем розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 31.08.2017 року по 29.11.2017 року в сумі 11705,90 грн. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивачеві у період з 31.08.2017 по 29.11.2017. року індексація не нараховувалася та не виплачувалася до окремого розпорядження, що підтверджується листом відповідача щодо відмови у нарахуванні індексації ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення нерозривно пов`язано із обізнаністю роботодавця із часом набуття права працівника на зазначені виплати, тобто є дискреційними повноваженнями відповідача, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині, не підлягають задоволенню.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України цієї ж статті у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії суд приймає у справах, де відповідач допустив неправомірну бездіяльність за умови обов`язку вчинити певну дію. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач, але не може втручатися в його компетенцію.

На підставі вищенаведеного, з метою належного захисту прав позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в частині не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 31.08.2017 року по 29.11.2017 року та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період за період з 31.08.2017 року по 29.11.2017 року.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, стягнення індексації грошового забезпечення задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в частині невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 31.08.2017 року по 29.11.2017 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 31.08.2017 року по 29.11.2017 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя П.П.Марин

.