Справа № 120/1621/20-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні адміністративного позову

м. Вінниця

14 квітня 2020 р. Справа № 120/1621/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду до пред`явлення позову звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із заявою про забезпечення позову від 13.04.2020 року шляхом заборони Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області (далі - третя особа) надавати будь-яку інформацію на запит № 2109/55/101/02-2020 від 09.04.2020 року та інші запити Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі - відповідач) відносно позивача, що стосується його діяльності перебуваючи на посаді начальника (виконуючого обов`язки начальника) третьої особи до закінчення розгляду справи судом та прийняття рішення; заборони відповідачеві витребовувати будь-яку інформацію відносно позивача, що стосується його діяльності перебуваючи на посаді начальника (виконуючого обов`язки начальника) третьої особи з метою аналізу дотримання вимог антикорупційного законодавства до закінчення розгляду справи судом та прийняття рішення.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, позивач зазначає, що впродовж 2018-2020 років на його ім`я, як керівника третьої особи, від відповідача неодноразово направлялися запити на отримання інформації, що стосується персональних даних працівників третьої особи, нарахування заробітної плати, наказів, в тому числі персональних даних позивача тощо. Зокрема, в квітні 2020 року третьою особою отримано запит за № 2109/55/101/02-2020 від 09.04.2020 року від відповідача про надання інформації щодо наказів на призначення та переміщення працівників третьої особи, а також щодо нарахування позивачеві премій, заробітної плати та інших виплат, іншої інформації, що стосується особи позивача, а також статутних документів відносно діяльності третьої особи. Вказаний запит позивач вважає протиправним, зважаючи на те, що він обіймав посаду керівника третьої особи, яка не є суб`єктом Закону України «Про запобігання корупції» та не є особою, яка отримувала фінансування з державного бюджету України. Крім того, у запиті не міститься інформації про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо можливих правопорушень з боку службових чи посадових осіб третьої особи чи особисто позивача. На переконання позивача очевидними є ознаки протиправності таких дій посадових осіб відповідача та порушення його прав, а тому є необхідним вжиття заходів забезпечення позову до закінчення розгляду справи судом та прийняття відповідного рішення.

Розглянувши вищевказану заяву позивача, суд встановив наступне.

Ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

У цьому контексті суд вказує на неможливість встановити предмет спору можливої адміністративної справи, адже позивач на початку заяви вказує та обґрунтовує протиправність запиту відповідача за № 2109/55/101/02-2020 від 09.04.2020 року та водночас надалі зазначає, що предметом даної позовної заяви є «визнання протиправними дій Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України по проведенню перевірки, наданню інформації та витребування копій документів і інформації щодо мене - ОСОБА_1 - з метою аналізу дотримання вимог антикорупційного законодавства». Таким чином, позивач остаточно не визначився із предметом позову, відповідно відсутня можливість вжити заборону іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

За своєю правовою природою інститут забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися в суд, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом (правовий висновок викладено у п. 30 постанови Верховного Суду від 20.03.2019 року в справі № 826/14951/18).

Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Слід зазначити, що підстави забезпечення позову, передбачені ч. 2 ст. 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу. При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії (правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24.04. 2019 року в справі № 826/10936/18 (провадження № К/9901/728/19).

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Підсумовуючи наведене, суд враховує, що при вирішенні питання про забезпечення позову необхідно здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З матеріалів поданої заяви судом встановлено, що позивач належним чином не обґрунтував очевидність ознак протиправності дій суб`єкта владних повноважень та порушення своїх прав. Не зазначив які саме його права порушені зазначеними діями відповідача. Крім цього, суд зазначає, що вжиття заходів забехпечення позову по цій заяві, за своєю суттю буде вирішенням спору по суті спірних правовідносин, зокрема, щодо протиправності дій відповідача по проведенню перевірки та витребуванню копій документів і інформації щодо ОСОБА_1 з метою аналізу дотримання вимог антикорупційного законодавства.

Суд також вказує, що позивачем не надано жодних доказів, що могли б свідчити про те, що на запит № 2109/55/101/02-2020 від 09.04.2020 року третьою особою ще не надано витребуваної інформації, а також те, що її надання будь-яким чином порушило його права чи інтереси.

Крім того, суд не приймає, на даному етапі, пояснення позивача щодо того, що у запиті № 2109/55/101/02-2020 від 09.04.2020 року не міститься інформації про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо можливих правопорушень з боку службових чи посадових осіб третьої особи чи особисто позивача, адже це безпосередньо стосується суті спірних правовідносин та не може бути вирішено на даному етапі розгляду заяви про забезпечення позову.

За таких обставин, надавши оцінку аргументам заяви позивача, а також з`ясованим при її розгляді обставинам суд не вбачає достатніх підстав для вжиття заходів по заьезпеченню позову, відповідно вимоги позивача є необгрнтованими.

Таким чином, в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 156, 256, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову від 13.04.2020 року.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Маслоід Олена Степанівна