Справа № 709/475/20
Суддя: Чубай В. В.
Дата ухвалення: 2020-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 709/475/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2020 року смт Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді - Чубая В.В.,
за участі секретаря судового засідання - Кіян С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ГУНП України в Черкаській області, інспектора УПП в Черкаській області Драгуна Олексія Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до ГУНП в Черкаській області (далі - відповідач-1), інспектора УПП в Черкаській області Драгуна О.В. (далі - відповідач-2) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позову зазначалося, що стосовно позивача 17 березня 2020 року винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Так, на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 гривень за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме за порушення вимог п. 2.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України).
Позивач вважав оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню. В своєму позові зазначив, що відповідачем-2 не роз`яснено причину зупинки його транспортного засобу. На вимогу відповідача-2 він надав всі необхідні документи, в тому числі і пред`явив страховий поліс, однак в руки його інспектору поліції не передав. Внаслідок цього між позивачем та відповідачем-2 виник конфлікт та складена оскаржувана постанова. У зв`язку з викладеним, посилаючись на приписи Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ПДР України, КАС України та КУпАП, позивач просив скасувати оскаржувану постанову.
Від відповідача-2 на адресу суду надійшов письмовий відзив, в якому останній зазначив, що причиною зупинки позивача стало керування ним транспортним засобом, лампа лівої передньої фари якого не працювала в режимі ближнього світла у темну пору доби. Під час перевірки документів позивач вказав на відсутність у нього страхового полісу про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідачем-2 на місці у присутності позивача зроблено електронний запит до Моторного (транспортного) страхового бюро України "Централізована база даних МТСБУ", за результатами якого встановлена відсутність чинного страхового полісу. У зв`язку з викладеним, посилаючись на приписи Законів України "Про національну поліцію", "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Про дорожній рух", ПДР України, КУпАП, КАС України та практику розгляду справ судами України, відповідач-2 просив у задоволенні позову відмовити.
У судове засідання учасники не з`явилися. Позивач і відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Про причини неявки до суду сторони не повідомили, заяви чи клопотання не надіслали. Крім того, відповідач-1 відзив на позов не надіслав.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
За таких обставин суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності сторін та встановив наступні обставини.
Як вбачається з матеріалів справи оскаржувана постанова винесена інспектором роти № 1 батальону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Драгуном О.В., у зв`язку з чим ГУНП в Черкській області є неналежним відповідачем.
У ч. 3 ст. 48 КАС України передбачено, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Частиною 4 цієї статті Кодексу встановлено, якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
З огляду на те, що позивач до суду не з`явився без повідомлення причин, клопотань про заміну відповідача або залучення співвідповідача до суду не заявляв, у зв`язку з чим відсутня можливість з`ясувати його позицію з цих питань, беручи до уваги скорочені строки розгляду даної категорії справ, суд дійшов висновку про розгляд справи з наявним складом учасників.
Так, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 17 березня 2020 року серії ЕАК № 2261222, позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1
ст. 126 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 425,00 гривень (а.с. 5). Відповідно до змісту оскаржуваної постанови позивач 17 березня 2020 року о 21:48 керував автомобілем "Audi A6" реєстраційний номер FSL59VV без чинного страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса. Своїми діями позивач порушив вимоги п. 2.1 (ґ) ПДР України.
За змістом ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п. 2.1 (ґ) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).
Відповідно до п. 2.4 (а) ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.
Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України (абз. 2, 3 п. 21.2 ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у п. 21.2 цієї статті, на їх вимогу (п. 21.3
ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом (п. 21.4 ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Зі змісту позову вбачається, що позивач правопорушення не визнав, оскільки стверджував, що пред`явив страховий поліс, однак в руки його інспектору поліції не передав.

Судом встановлено, що доводи позивача про незаконність розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, та без складення протоколу про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, є неприйнятними з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про Національну поліцію" поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 7 Закону України "Про Національну поліцію" під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Частиною 4 ст. 258 КУпАП встановлено, що у випадках, передбачених ч. 1 та 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.
Отже, оскільки позивачу інкримінувалося вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, розгляд справ про які відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП віднесено до компетенції органів Національної поліції, то відповідач мав право на місці вчинення правопорушення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Наведені норми КУпАП узгоджують з Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року № 1395) (далі - Інструкція), згідно з п. 1 розділу ІІІ якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Пунктом 2 розділу ІІІ вказаної Інструкції встановлено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема ч. 1 ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративні правопорушення, зокрема є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).
За змістом ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Таким чином, оцінивши чотири відеозаписи з нагрудної камери працівників поліції, скріншоти результатів пошуку по Централізованій базі даних МТСБУ станом на
17 березня та 4 квітня 2020 року, суд дійшов висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення складена правильно, з дотримання вимог норм вказаних вище нормативно-правових актів, без порушення процедури оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення та розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Так, твердження позивача щодо пред`явлення страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів під час перевірки документів відповідчем-2 не знаходить свого підтвердження та спростовується відеозаписом № НОМЕР_1 (1:57 хв.), під час якого позивач вказує, що чинний страховий поліс є, однак не з собою., У зв`язку з цим суд оцінює критично такі доводи позивача. Крім того, під час онлайн запиту відповідачем-2 по Централізованій базі даних МТСБУ, як видно на відеозаписі № (5:52 хв.) встановлено, що обидва страхові поліси на вказаний транспортний засіб прострочені. При цьому з відеозапису № (0:52 хв.) видно, як відповідач-2 пояснює причину зупинки транспортного засобу позивача та проводить розгляд справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог КУпАП (на відеозаписі 6:36 хв.).

Водночас позивачем не надано інших належних та допустимих доказів, які б давали підстави для скасування оскаржуваної постанови. Таким чином судом не встановлено порушень положень КУпАП в діях працівника поліції під час винесення оскаржуваної постанови.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що постанову у справі про адміністративне правопорушення, винесену органами Національної поліції, може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Частиною 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач довів правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому вважає за необхідне у задоволенні адміністративного позову відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77, 205, 242-246, 286 КАС України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУНП України в Черкаській області, інспектора УПП в Черкаській області Драгуна Олексія Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя В.В. Чубай