Справа № 200/1136/20-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2020 р. Справа№200/1136/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка

Олега Миколайовича розглянувши в порядку письмового провадження позовну заяву ОСОБА_1

до Міністерства оборони України,

третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання неправомірними дій Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби; зобов`язання Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення ІІІ групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у порядку, передбаченому аб. 8 п.п. 2 п. 2 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 499.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він з 10.11.1983 року по 24 травня 1985 року проходив військову службу в військовій частині № НОМЕР_1 в Демократичній Республіці Афганістан.

Під час виконання бойового завдання отримав мінно-вибухове поранення, травматичний відрив першого пальця правої стопи, вогнепальний осколковий перелом 1, 2, 3, 4, 5 плеснових кісток зі зміщенням уламків, лабдевідної кістки правої стопи, осколкові, точкові поранення м`яких тканин лівого стегна лівої сідничної області, правої кисті.

Позивач зазначає, що є учасником бойових дій та інвалідом війни.

18.02.2010 року позивачем було отримано посвідчення інваліда війни ІІІ групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії, захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

01.12.2016 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з проханням виплатити одноразову грошову допомогу внаслідок поранення, контузії, захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.

Листом № 19 від 10.01.2017 ІНФОРМАЦІЯ_2 позивача повідомлено про відсутність підстав для виплати йому одноразової грошової допомоги, через те що інвалідність первинно встановлена йому в 1985 році.

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 02.10.2017 по справі № 235/827/17, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 року, визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не направлення висновку про можливість виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 до головного розпорядника бюджетних коштів; зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду ІІІ групи, яка настала внаслідок поранення, пов`язаного з проходженням ним військової служби, відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 №11/1378 від 21.12.2019 року позивачу повідомлено, що згідно Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 20.07.2017 № 74, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки під час встановлення інвалідності в 1985 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової правової допомоги, про що було повідомлено 25.07.2018 року за вихідним номером №СЗ/617.

Позивач зазначає, що такого листа не отримував та дізнався про його існування з листа Донецького обласного військового комісаріату №11/1378 від 21.12.2019 року.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права.

Ухвалою від 24 лютого 2020 року суд відкрив провадження у справі, призначивши її до розгляду на 23 березня 2020 року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

20 березня 2020 року представник відповідача надав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

23 березня 2020 року розгляд справи відкладено на 06 квітня 2020 року.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 250 КАС України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежновід того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Красноармійським МВ УМВС України в Донецькій області 21.11.2000, ідентифікаційний код НОМЕР_3 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 .

Позивач є інвалідом війни, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_4 , виданим Управлінням праці та соціального захисту населення Красноармійської міської ради 18.02.2012 року.

При виконанні обов`язків військової служби в Республіці Афганістан отримав мінно-вибухове поранення, травматичний відрив першого пальця правої стопи, вогнепальний осколковий перелом 1,2,3,4,5 плеснових кісток зі зміщенням уламків, лабдевідной кістки правої стопи, осколкові, точкові поранення м`яких тканин лівого стегна лівої сідничної області, правої кисті, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №386 від 25.03.1985 виданим Воєнно-лікарською комісією 1602 окружного воєнного госпіталю, хірургічного профілю (а.с.46).

Цим свідоцтвом також підтверджено причинний зв`язок поранення, контузії та каліцтва внаслідок виконанням обов`язків військової служби в Республіці Афганістан.

27 серпня 1985 року комісією МСЕК позивачу довічно встановлена третя група інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велися бойові дії, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК.

На підтвердження обставин, викладених в адміністративному позові, позивачем надано: довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках АГ № 0006756від 31.12.2019 року, акт дослідження стану здоров`я №22 від 11.06.2018, лист ІНФОРМАЦІЯ_2 № СЗ/495 від 14.06.2018 року, лист ІНФОРМАЦІЯ_2 №11/1378 від 21.12.2019 року, виписку з акту огляду від 27 серпня 1985 року, трудову рекомендацію, свідоцтво про хворобу 386, довідка Покровсько-Селидовського об`єднаного міського військового комісаріату від 18.08.2016 № 196 про проходження військової служби та прийняття участі в бойових діях в період з квітня 1984 року по травень 1985 року в Афганістані, лист № 19 від 10.01.2017 Донецького обласного військового комісаріату.

Відповідач проти задоволення позову заперечує мотивуючи це пропуском строку звернення за такою допомогою, встановленого ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та пов`язує початок перебігу цього строку з датою встановлення інвалідності, а також звільненням позивача з військової служби до прийняття Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», який набув чинності 10.05.2006 року і яким введено виплату одноразової грошової допомоги.

Відповідач зазначає, що зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу є втручанням в його дискреційні повноваження.

З підстав викладеного суд зазначає наступне.

Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність. недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з частиною другою статті 16 Закону України від 20.12.1991 р. № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції Закону України від 03.11.2006 р. № 328-V, чинній з 01.01.2007 р. по 01.01.2014 р., у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Частиною шостою статті 16 цієї редакції Закону передбачалось, що в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

Законом України від 04.07.2012 р. № 5040-VI статтю 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладено в новій редакції, яка була чинною з 01.01.2014 р. по 01.01.2017 р.

Цією редакцією статті 16 Закону вже були передбачені наступні умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям:

- у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (підпункт 4 пункту 2 статті 16 Закону);

- у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби (підпункт 5 пункту 2 статті 16 Закону);

- у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності (підпункт 7 пункту 2 статті 16 Закону);

- у разі отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності (підпункт 8 пункту 2 статті 16 Закону).

Таким чином, законодавець у різні періоди по-різному визначав підстави та умови виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, в тому числі залежно від виду військової служби (строкова, кадрова, за контрактом, навчання тощо), обставин отримання військовослужбовцями поранення чи захворювання (під час виконання обов`язків військової служби або під час проходження ними військової служби), зі встановленням інвалідності або без встановлення такої.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975, яка набрала чинності з 01.01.2014 р., затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 2 постанови Уряду від 25.12.2013 р. № 975 встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.052008 р. № 499 (далі - Порядок № 499), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 р. № 284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 р. № 1331;

- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності та не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена інвалідність, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства не втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.

Застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, чинне на момент первинного встановлення позивачу 3 групи інвалідності - 27.08.1985 року.

Закон України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" набрав чинності 10.01.1992 року.

Таким чином, вказана норма не була чинною і не існувала на час настання інвалідності позивача, тому не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби на підставі Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26 червня 2018 року у справі 750/5074/17, від 14 серпня 2018 року у справі № 807/15426/18, від 26 жовтня 2018 року у справі № 820/2504/18, від 12 лютого 2019 року у справі № 816/1458/18.

Відтак, рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом засідання комісії прийнято в порядку, у спосіб та в межах наданих законом повноважень, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Згідно положень статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору. Таким чином, судовий збір відшкодуванню не підлягає.

Керуючись Конституцією України, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Донецький обласний військовий комісаріат про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії - відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 14 квітня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Роз`яснити сторонам, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 Кодексу адміністративного судочинства України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко