Справа № 300/2088/19
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2020-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" квітня 2020 р. справа № 300/2088/19
м. Івано-Франківськ
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.1-2).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву (а.с.58-62). Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила, вважає, що податкові повідомлення - рішення винесені на підставі та у межах передбачених Конституцією України та Законами України, а відтак не підлягають до визнання як протиправні. Зазначила, що відповідно до наявної податкової інформації та згідно з відомостями інформаційних баз даних ГУ ДПС в Івано-Франківській області фізична особа платник податків ОСОБА_1 протягом 2016 року отримувала доходи, які згідно з Податковим кодексом України підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податків в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації). Контролюючим органом, з метою підтвердження інформації АТ «УкрСиббанк» направлено запит №4531/10/09-19-13-02-19 від 28.08.2017 про надання інформації та її документального підтвердження, щодо документів, які стали підставою для прощення (анулювання) залишку основної суми боргу (кредиту) боржнику. Згідно отриманої відповіді №9843/10 від 06.07.2018 АТ «УкрСиббанк» підтверджено, що доходи нараховані у формі 1-ДФ за ознакою доходу « 126» у вигляді додаткового блага по фізичній особі анульовано кредитором у сумі 218 618,18 грн. Однак, фізичною особою-платником податків ОСОБА_1 в порушення пп.49.18.4, п.49.18 ст.49, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України, декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік не подано, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з отриманого в 2016 році доходу у вигляді додаткового блага не сплачено. Стосовно посилань позивача на подання заперечення до акту перевірки, зазначила, що на адресу контролюючого органу не надходило жодних заперечень щодо акту перевірки від 19.09.2019 №35/09-19-33-06/ НОМЕР_1 .
Позивач скористалася своїм правом і подала відповідь на відзив (а.с. 71-77). У відповіді на відзив позивач як і у позовній заяві вказала на те, що у відповідності до підпункту 165.1.59 пункту 165.1 ст.165 ПК України сума прощена (анульована) банком у порядку передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, які отримані на придбання єдиного житла, не включалась до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та не підлягає оподаткуванню. У зв`язку з чим винесені податковим органом податкові повідомлення-рішення від 16.10.2019 є незаконними такими що не ґрунтуються на нормах матеріального права та підлягають до скасування.
Відповідачем на адресу суду подано додаткові пояснення (а.с. 80-83), де підтримано свою позицію наведену в поданому до суду відзиві на позовну заяву, та вказано на те, що наведені у позовній заяві ОСОБА_1 твердження не звільняють її від обов`язку сплати податкового зобов`язання з ПДФО та військового збору у розмірах та порядку визначеному законодавством.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, судом встановлено таке.
Відповідачем, на підставі проведеного аналізу відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів, встановлено, що ОСОБА_1 у 2016 році отримано дохід у вигляді додаткового блага від АТ «Укрсиббанк» у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) в сумі 218 618,18 грн.
З метою підтвердження даної інформації Головне управління ДПС в Івано-Франківській області звернулось 28.08.2017 року до АТ «Укрсиббанк» із запитом №4531/10/09-19-13-02-19 (а.с.66).
Листом від 06.07.2018 року №9843/10, АТ «Укрсиббанк» повідомлено про те, що доходи нараховано у ф.1-ДФ за ознакою доходу « 126» у вигляді додаткового блага по фізичній особі ОСОБА_1 , анульовано кредитором у сумі 218 618,18 грн. (а.с.68).
Згідно підпункту 78.1.2 п.78.1 статті 78, статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України та на підставі наказу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 06.08.2019 року за № 1257, посадовими особами Головного управління ДПС в Івано-Франківській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи громадянина ОСОБА_1 з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманих доходів за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р., за результатами якої складено акт від 19.09.2019 року за № 35/09-19-33-06/ НОМЕР_1 (а.с.15-27).
Перевіркою встановлено порушення позивачем:
- пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.179.1 ст.179 ПК України в частині неподання декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік;
- пп.164.2.17 «д» п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167 ПК України в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за період що перевірявся в розмірі 39 351,27 грн.;
- п.1.2, п.п. 1.6, п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору в розмрі 3279,27 грн.
На підставі порушень встановлених в акті перевірки №35/09-19-33-06/ НОМЕР_1 від 19.09.2019, Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області 16.10.2019 року прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення:
Підставою для винесення оскаржуваних рішень слугувало встановлення відповідачем факту неподання ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік внаслідок чого позивачем не задекларовано та не сплачено податок та військовий збір з доходу, отриманого у 2016 року як додаткове благо у вигляді анульованої (прощеної) основної суми кредиту в розмірі 218 618,18 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які склалися між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до визначення підп.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу.
Як передбачено абзацом «д» підп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Відтак, додатковим благом є лише основна сума боргу (кредиту), прошеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.
В матеріалах справи наявний лист ПАТ «УкрСиббанк» від 04.07.2018 року №04-07-2018, в якому банк повідомив контролюючий орган про нарахування доходів фізичним особам, в тому числі позивачу у справі, про відображення таких у податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) фізичним особам і сум утриманого податку (форма №1ДФ) за ознакою доходу « 126» у відповідному звітному періоді (а.с.68).
Отримання повідомлення банку про анулювання боргу не заперечується позивачем.
У суду відсутні правові підстави не брати до уваги наведені докази.
Щодо аргументів позивача з приводу необхідності застосування до спірних правовідносин положень підпункту 165.1.59 пункту 165.1 ст.165 ПК України, згідно якого сума прощена (анульована) банком у порядку передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, які отримані на придбання єдиного житла, не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та не підлягає оподаткуванню, суд зазначає, що зазначена норма не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах оскільки такого Закону не прийнято.
Так, Закон України «Про реструктуризацію зобов`язань за кредитами в іноземній валюті (законопроект № 1558-1), що мав зобов`язати банки конвертувати всі споживчі кредити в іноземній валюті за курсом на момент підписання договору, був прийнятий Верховною Радою України 2 липня 2015 року в третьому читанні та в цілому.
18 грудня 2015 року Президент України наклав вето на цей Закон і повернув його до Верховної Ради з власними пропозиціями. 27 січня 2016 року Закон було скасовано без набрання ним чинності.
Відтак, наведені мотиви суду та докази у своїй сукупності вказують на те, що позивач отримала додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, в сумі 218 618 грн. 18 коп.
Пунктом 167.1 статті 167 ПК України передбачено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Отже, контролюючим органом у відповідності до наведених норм визначено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, в загальному розмірі 49 189, 09 грн.
Як передбачено положеннями п.120.1 ст.120 ПК України, неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Згідно абзацу «д» підп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, боржник самостійно сплачує податок з таких доходів (додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням) та відображає їх у річній податковій декларації.
Оскільки судом встановлено обставини отримання позивачем додаткового блага, відсутності у матеріалах справи доказів у підтвердження подання ним декларації, суд вважає, що контролюючим органом правомірно застосовано штраф у розмірі 170 грн.
Відповідно до ст.16-1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу (п. 1.1 даної статті).
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (п.1.2 цієї ж статті).
Як передбачено підп.163.1.1 п.163 ст.163 ПК України, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Згідно з абзацом «д» підп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.
Як передбачено п.1.3. ст.16-1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Враховуючи те, що позивачем отримано додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, контролюючим органом у відповідності до наведених норм визначено податкове зобов`язання з військового збору.
Оскільки під час розгляду справи судом не встановлено протиправності у діях відповідача при прийнятті спірних актів індивідуальної дії в частині збільшення податкових зобов`язань із зазначених вище податків, у суду відсутні правові підстави для констатації протиправності при визначенні штрафних (фінансових) санкцій з цих податків.
Також, суд зазначає, що позивачем не надано будь-яких доказів направлення на адресу податкового органу заперечень на акт перевірки №35/09-19-33-06/ НОМЕР_1 від 19.09.2019, а тому твердження позивача щодо не розгляду її заперечень є не обґрунтованими та такими що не знайшли свого підтвердження.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, то у суду відсутні підстави для задоволення позову.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 );

Відповідач:

Головне управління Державної податкової служби України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код 43142559, адреса: вул.Незалежності, 20, м.Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Скільський І.І.