Справа № 440/184/20
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2020-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/184/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Клочка К.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області, Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

13 січня 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі-позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області, Головного управління ДФС у Полтавській області (далі-відповідачі) про:

- визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС у Полтавській області від 19.07.2019 №1932 «Про проведення документальної невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 )»;

- визнання протиправними дій Головного управління ДФС у Полтавській області щодо проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.12.2018 по 31.12.2018 по взаємовідносинах з ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН» (), за результатами якої складено акт перевірки №1075/16-31-13-05-11/ НОМЕР_1 від 02.09.2019;

-визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 08.10.2019 №, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених товарів (робіт, послуг) на 749308,50 грн, у тому числі: за податковими зобов`язаннями - 499539,00 грн, та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 249 769,50 грн.

Ухвалою суду від 20.01.2020 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статтей 160,161 Кодексу адміністративного судочинства України /а.с.124-125/.

31.01.2020 позивач усунув недоліки визначені ухвалою суду /а.с.128-129/.

Ухвалою суду від 05.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи /а.с.137-138/.

27.02.2020 до суду надійшли відзиви на позовну заяву/а.с.143-149, 153-159/ від відповідачів, у яких останні заперечували стосовно позовних вимог та просили відмовити у їх задоволенні повністю. Відзиви на позовну заяву мотивовані тим, що наказ Головного управління ДФС у Полтавській області від 19.07.2019 №1932 про проведення документальної невиїзної перевірки прийнятий за наявності підстав, визначених Податковим кодексом України, оскільки платником податків надано пояснення та копії документів, що не спростовують факт порушення податкового, валютного та іншого законодавства. Також, на переконання відповідачів, наказ про проведення перевірки фактично вичерпав свою дію у зв`язку із закінченням такої, а тому задоволення позову не може призвести до відновлення порушеного права позивача. Разом з тим відповідачі наголосили, що платник податків належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення документальної невиїзної перевірки шляхом направлення йому копії наказу та повідомлення.

Окрім цього, відповідачами акцентовано увагу на правомірності спірного податкового повідомлення-рішення з огляду на встановлення за результатами документальної перевірки фактів порушення податкового законодавства, що призвело до заниження суми податку на додану вартість та які обґрунтовані наявністю негативної податкової інформації контрагента позивача - ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН» щодо можливого формування необґрунтованої податкової вигоди, відсутністю печатки у договорі поставки №012-7 від 01.12.2018 та не наданням позивачем на перевірку товарно-транспортних накладних.

02.04.2020 до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на зазначене, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, а також зважаючи на неприбуття осіб, які беруть участь у справі, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вирішив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець про що свідчить запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 18.04.2006 №2 010529. Основним видом діяльності є виробництво будівельних виробів із пластмас (код КВЕД 22.23) /а.с.8-10/.

Також, ОСОБА_1 є платником податку на додану вартість про що свідчить копія свідоцтва№100318107 про реєстрацію платника податку на додану вартість від 06.01.2011 /а.с.11/, а відтак має право на формування податкового кредиту.

Листом від 06.05.2019 №ФОП/3/3290/16-31-13-05-19 ГУ ДФС у Полтавській області просило надати позивача протягом 15 робочих днів з дня наступного за днем отримання запиту інформацію, її документальне підтвердження, копії первинних, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують господарські відносини, вид, обсяг і якість операцій та розрахунків, що здійснювалися ФОП ОСОБА_1 у період з 01.12.2018 по 31.12.2018 з ПАТ "МК-171» (код ЄДРПОУ 1037494), ТОВ «КОМПАНІЯ «ТОТАЛБУД» () та ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН» () /а.с.12-15/.

Листом від 04.06.2019 №25 ФОП ОСОБА_1 надав ГУ ДФС у Полтавській області письмові пояснення щодо запитуваних фактів та документи щодо взаємовідносин у період з 01.12.2018 по 31.12.2018 з "АТ ПМК-171» (код ЄДРПОУ 1037494), ТОВ «КОМПАНІЯ «ТОТАЛБУД» () та ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН» () /а.с.16-20/.

Наказом Головного управління ДФС у Полтавській області від 19.07.2019 №1932 «Про проведення документальної невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 )» призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.12.2018 по 31.12.2018 по взаємовідносинах з ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН» () з 19.08.2019 тривалістю 5 робочих днів /а.с.22/.

Позивача повідомлено про проведення перевірки шляхом вручення останньому 01.08.2019 листа від 24.07.2019 №ФО/3/16-31-13-05-17 /а.с.21/ разом із копією наказу №1932 від 19.07.2019 та повідомлення №589 від 19.07.2019 /а.с.23/ про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення /а.с.176 зворотній бік/.

Отже, ФОП ОСОБА_1 повідомлено про дату, час та місце проведення документальної невиїзної позапланової перевірки у порядку визначеному статтями 42 та 79 Податкового кодексу України, що не заперечується позивачем.

Листом від 19.08.2019 №35 позивач надав контролюючому органу документи, що стосуються господарських операцій з ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН» () за період з 01.12.2018 по 31.12.2018 /а.с.24/.

ГУ ДФС у Полтавській області з 19.08.2019 по 23.08.2019 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.12.2018 по 31.12.2018 по взаємовідносинах з ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН» () за результатами якої складено акт №1075/16-31-13-05-11/ НОМЕР_1 від 02.09.2019 (далі-акт перевірки) /а.с.54-67/.

Під час перевірки встановлено порушення позивачем пп. «а» п.198.1, п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся на загальну суму 499 539,00 грн, у т.ч. за грудень 2018 року у сумі 499 539,00 грн.

Копію акту перевірки направлено ФОП ОСОБА_1 листом ГУ ДПС у Полтавській області від 02.09.2019 №ФОП/3/11/16-31-13-05-17/а.с.68/.

Не погодившись із висновками акту перевірки, позивач подав до ГУ ДФС у Полтавській області заперечення на акт перевірки /а.с.69-71/.

Листом від 03.10.2019 №ФОП/3/696/16-31-33-05-17 ГУ ДПС у Полтавській області позивача повідомлено, що висновки акту перевірки від 02.09.2019 залишені без змін, а подане заперечення без задоволення /а.с.103-105/.

За результатами перевірки ГУ ДПС у Полтавській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.10.2019 №, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених товарів (робіт, послуг) на 749308,50 грн, у тому числі: за податковими зобов`язаннями - 499539,00 грн, та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 249 769,50 грн /а.с.106/.

Не погодившись із податковим повідомленням-рішенням, позивач подав до ДПС України скаргу на податкове повідомлення-рішення від 08.10.2019 № /а.с.108-111/.

Рішенням ДПС України від 19.11.2019 №10036/6/99-00-08-05-04 продовжено розгляд скарги до 02.01.2020 /а.с.113/.

Рішенням ДПС України від 26.12.2019 №15586/6/99-00-08-05-04 податкове повідомлення-рішення від 08.10.2019 № залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_1 без задоволення /а.с.114-121/.

Позивач, вважає наказ Головного управління ДФС у Полтавській області від 19.07.2019 №1932, дії ГУ ДФС у Полтавській області щодо проведення документальної позапланової перевірки та податкове повідомлення-рішення від 08.10.2019 № протиправними, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірному наказу Головного управління ДФС у Полтавській області від 19.07.2019 №1932 «Про проведення документальної невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 )», суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.

Відповідно до підпунктів 21.1.1, 21.1.2, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Приписами підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

За змістом пунктів 79.1-79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом. Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Із спірного наказу суд вбачає, що підставою для проведення перевірки відповідач визначає підпункт 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України

Підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у разі якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

З наведеної норми вбачається, що виявлені факти, які свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку надіслання на адресу платника (вручення платнику) обов`язкового письмового запиту з пропозицією надати пояснення та їх документальні підтвердження для усунення сумнівів контролюючого органу, в якому зазначаються можливі порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства.

Згідно з пунктом 73.3 статті 73 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити:

1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;

2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;

3) печатку контролюючого органу.

Пунктом 10 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1245 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

Водночас, письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин, зокрема, у разі якщо за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Враховуючи приписи статті 73 та підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, можна дійти висновку, що письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин, у разі якщо за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення саме платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. При цьому, запит контролюючого органу про надання відповідної інформації платником податків повинен містити конкретні підстави, тобто, чітко окреслені обставини, які свідчать про порушення платником податків податкового законодавства. Без повідомлення вказаних фактів платник податків не має об`єктивної можливості надати будь-які пояснення та їх документальне підтвердження.

Судом встановлено, що листом від 06.05.2019 №ФОП/3/3290/16-31-13-05-19 ГУ ДФС у Полтавській області просило позивача протягом 15 робочих днів з дня наступного за днем отримання запиту, надати інформацію, її документальне підтвердження, копії первинних, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують господарські відносини, вид, обсяг і якість операцій та розрахунків, що здійснювалися ФОП ОСОБА_1 у період з 01.12.2018 по 31.12.2018 з ПАТ" ПМК-171» (код ЄДРПОУ 1037494), ТОВ «КОМПАНІЯ «ТОТАЛБУД» () та ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН» ().

У листі контролюючий орган посилався, як на підставу направлення запиту про отримання інформації, на аналіз даних Єдиного реєстру податкових накладних, за результатами якого встановлено, що позивач мав господарські взаємовідносини з ПАТ «ПМК-171», ТОВ «КОМПАНІЯ «ТОТАЛБУД» та ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН», які задіяні в міжрегіональних схемах ухилення від оподаткування в частині відмінності в номенклатурі придбаних і поставлених товарів (послуг) або поставки товарів (послуг) в обсягах більших, ніж придбання та формування схемного податкового кредиту для підприємств реального сектору економіки. З огляду на встановлення факту ризикових операцій платника податків та виникнення сумнівів стосовно здійснення господарських операцій виникла необхідність отримання їх документального підтвердження.

Оцінюючи лист від 06.05.2019 №ФОП/3/3290/16-31-13-05-19, суд зауважує, що у ньому жодним чином не наведено відомостей з посиланням на конкретну податкову інформацію, яка б свідчила про наявність порушення податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи саме платником податків, якому надсилався запит, а не його контрагентами.

Суд зауважує, що в силу положень статті 61 Конституції України позивач несе індивідуальну юридичну відповідальність за порушення податкової дисципліни та жодним чином не залежить від невиконання вимог податкового законодавства його контрагентами.

Отже, контролюючий орган надіслав позивачу лист від 06.05.2019 №ФОП/3/3290/16-31-13-05-19, який не відповідає вимогам приписів статті 73 та підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, адже не містить інформації про наявність порушення податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи саме платником податків.

Також, варто відзначити, що проведення позапланової перевірки на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України має умовний характер та надає право контролюючому органу її провести лише у разі якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

З матеріалів справи суд вбачає, що листом від 04.06.2019 №25 ФОП ОСОБА_1 надав ГУ ДФС у Полтавській області письмові пояснення щодо запитуваних фактів та документи щодо взаємовідносин ФОП ОСОБА_1 у період з 01.12.2018 по 31.12.2018 з ПАТ "ПМК-171» (код ЄДРПОУ 1037494), ТОВ «КОМПАНІЯ «ТОТАЛБУД» () та ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН» () /а.с.16-20/.

Таким чином, позивачем виконано власний обов`язок щодо надання інформації та документів на запит контролюючого органу.

У свою чергу, у контролюючого органу є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень. Якщо ці пояснення не обґрунтовані або документально не підтверджені, перевірка може бути призначена. Суб`єкт господарювання має право не погодитись з рішенням про призначення перевірки та оспорити його в суді. У такому спорі суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести обґрунтованість свого рішення з посиланням на недоліки пояснень суб`єкта господарювання та їх документальне обґрунтування.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 по справі № 813/520/17.

У відзиві на позовну заяву відповідачі зазначають, що платником податків надано пояснення та копії документів, що не спростовують факт порушення податкового, валютного та іншого законодавства, проте не надають конкретних пояснень та доказів на підтвердження того, що надані позивачем документи не дають змоги усунути сумніви щодо можливого порушення останнім податкового законодавства.

Отже, відповідачами не наведено обґрунтованих аргументів з посиланням на недоліки пояснень суб`єкта господарювання та їх документальне обґрунтування.

Разом з тим, доводи відповідачів щодо того, що у зв`язку із проведенням перевірки оскаржуваний наказ вичерпав свою дію та, як вважає відповідач, не може бути скасовано є також безпідставними, оскільки згідно з нормами податкового законодавства та Кодексу адміністративного судочинства України право на судовий захист пов`язане із самою протиправністю оскаржуваного рішення, і не ставиться в залежність від наслідків його реалізації, що узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 27 січня 2015 року у справі №21-425а14, яка була підтримана Верховним Судом під час розгляду подібних правовідносин, постанова від 21.03.2018 (справа №812/602/17). Між тим, відповідач, вказуючи у відзиві про те, що позивач втратив право на оскарження наказу на проведення невиїзної перевірки, хибно тлумачить наведені приписи податкового законодавства в частині, що стосується процедури призначення саме невиїзної податкової перевірки, ототожнюючи її виїзною. При цьому, документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу, що виключає можливість вчинення платником податків дій з допуску або не допуску до її проведення. Позивач був позбавлений можливості заперечити відповідачу у проведені такої перевірки, шляхом не допуску до неї.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.04.2020 по справі №814/122/17.

Відтак, враховуючи вище викладене, суд доходить висновку, що ГУ ДФС у Полтавській області, приймаючи спірний наказ від 19.07.2019 №1932 «Про проведення документальної невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 )» діяло не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначений Податковим кодексом України, а тому його належить визнати протиправним та скасувати.

Надаючи правову оцінку спірному податковому повідомленню-рішенню Головного управління ДПС у Полтавській області від 08.10.2019 №, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює норму, згідно з якою податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з підпунктами 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Також цим підпунктом встановлено вимоги до податкової накладної. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з положеннями частин 1, 3 статті 9 вказаного Закону, бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизації інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Відповідно до вимог статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання суті над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх суті, а не лише з урахуванням юридичної форми. Таким чином, господарська операція, яка не відбулась, не може бути об`єктом оподаткування.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.04.2020 по справі №820/2665/16.

Судом встановлено, що під час перевірки встановлено порушення позивачем пп. «а» п.198.1, п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся на загальну суму 499 539,00 грн, у т.ч. за грудень 2018 року у сумі 499 539,00 грн.

Саме ці порушення і стали підставою для прийняття ГУ ДПС у Полтавській області спірного податкового повідомлення-рішення.

Зі змісту акту перевірки можна дійти висновку, що контролюючий орган, встановлюючи порушення позивачем пп. «а» п.198.1, п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України, обґрунтовував їх наступним:

1) під час перевірки використано податкову інформацію щодо ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН», яка надійшла на адресу ГУ ДФС у Полтавській області з ГУ ДФС у Львівській області (лист-застереження від 15.05.2019 за №3121/7/14.8-17 та результати опрацювання зібраної податкової інформації від 02.05.2019 за №17/14.8/4158170, від 10.06.2019 за №165/7/55.12-18/41518170 з питань проведення фінансово-господарських операцій з контрагентами-постачальниками за звітній період декларування ПДВ травень-червень, вересень-грудень 2018 року;

2) у засвідченій копії договору поставки №012-7 від 01.12.2018 у пункті 10 «Юридичні адреси та банківській реквізити сторін» не міститься печатка постачальника ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН»;

3) до перевірки позивачем не надано товарно-транспортних накладних на перевезення товару, отриманого від ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН»;

4) під час перевірки господарські операції з поставки товарів не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності.

Суд, оцінюючи правомірність встановлених документальною перевіркою порушень, виходить з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН» (постачальник) укладено договір поставки №012-7 від 01.12.2018 (далі-Договір) /а.с.25-26/, пунктом 1.1 якого передбачено, що на умовах, викладених у розділах даного Договору, постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити будівельні матеріали в асортименті. Ціна товару, що постачається за цим Договором, визначається у гривнях і вказується у рахунках та видаткових накладних до даного Договору (пункт 2.1 Договору). Загальна сума договору становить 3 000 000,00 гривень, у тому числі ПДВ - 500 000,00 грн (пункт 2.2 Договору). Товар за цим Договором постачається на умовах - склад продавця. За домовленістю сторін можливі інші умови поставки (пункт 3.1 Договору). Розрахунки за даним Договором проводяться покупцем шляхом перерахування, попередньої оплати грошових коштів у розмірі вартості партії товару на поточний рахунок постачальника (пункт 4.1 Договору).

На підтвердження відвантаження товару позивач надав копії видаткових накладних №РН-1200145 від 14.12.2018 на загальну суму 681425,94 грн, у тому числі ПДВ 113570,99 грн /а.с.27/, №РН-1200143 від 14.12.2018 на загальну суму 596399,33 грн, у тому числі ПДВ 99399,89 грн /а.с.28/, №РН-1200142 від 14.12.2018 на загальну суму 521290,37 грн, у тому числі ПДВ 86881,73 грн /а.с.29/, №РН-1200144 від 14.12.2018 на загальну суму 625269,75 грн, у тому числі ПДВ 105878,29 грн /а.с.30/, №РН-1200141 від 14.12.2018 на загальну суму 562848,16 грн, у тому числі ПДВ 93808,03 грн /а.с.31/.

За результатами здійснення господарських операцій складено податкові накладні №145 від 14.12.2018 на загальну суму 681425,94 грн, у тому числі ПДВ 113570,99 грн /а.с.32-33/, №143 від 14.12.2018 на загальну суму 596399,33 грн, у тому числі ПДВ 99399,89 грн /а.с.34/, №142 від 14.12.2018 на загальну суму 521290,37 грн, у тому числі ПДВ 86881,73 грн /а.с.35-36/, №144 від 14.12.2018 на загальну суму 625269,75 грн, у тому числі ПДВ 105878,29 грн /а.с.37-38/, №141 від 14.12.2018 на загальну суму 562848,16 грн, у тому числі ПДВ 93808,03 грн /а.с.39-40/.

На підтвердження проведених розрахунків позивачем надано копії платіжних доручень №4078 від 28.12.2018 на суму 370000,00 грн /а.с.41/, №4108 від 09.01.2019 на суму 300000,00 /а.с.42/, №4115 від 11.01.2019 на суму 300000,00 грн /а.с.43/, №4118 від 14.01.2019 на суму 300000,00 грн /а.с.44/, №4119 від 15.01.2019 на суму 500000,00 грн /а.с.45/, №4129 від 22.01.2019 /а.с.46/, №4130 від 23.01.2019 на суму 300000,00 грн /а.с.47/, №4133 від 25.01.2019 на суму 300000,00 грн /а.с.48/, №4137 від 28.01.2019 на суму 327233,55 грн /а.с.39/.

Також, позивачем на підтвердження реальності здійснення перевезень товару надано копії подорожніх листів №240 від 14.12.2018 /а.с.74/, №241 від 17.12.2018 /а.с.76/, №242 від 19.12.2018 /а.с.78/, №243 від 21.12.2018 /а.с.80/, №244 від 25.12.2018 /а.с.82/ та товарно-транспортних накладних №000000125 від 14.12.2018 /а.с.75/, №000000126 від 17.12.2018 /а.с.77/, №000000127 від 19.12.2018 /а.с.79/, №000000128 від 21.12.2018 /а.с.81/, №000000129 від 25.12.2018 /а.с.83/, №00024581 від 14.12.2018 /а.с.89/, №00024585 від 14.12.2018 /а.с.90/, №00024581 від 17.12.2018 /а.с.91/, №00024594 від 17.12.2018 /а.с.92/, №00024602 від 19.12.2018 /а.с.93/, №00024603 від 19.12.2018 /а.с.94 /.

Окрім цього, факт наявності у позивача складських приміщень для провадження господарської діяльності підтверджено копією договору суборенди нежитлового приміщення №56/1 від 01.11.2018, укладеного між ПП «Мегаполіс - Сервіс" (суборендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (суборендар), згідно з яким суборендодавець зобов`язується передати суборендарю в строкове платне користування виробничо-складське приміщення, що знаходиться у нежитловій будівлі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 324,0 м2 , а суборендар зобов`язується прийняти дане приміщення, своєчасно оплачувати суборендодавцю плату за користування на умовах, визначених даним Договором та після припинення цього Договору повернути об`єкт суборенди суборендодавцю в належному стані /а.с.95-100/. Факт передачі складських приміщень підтверджується актом прийому-передачі приміщення від 01.11.2018 /а.с.101/ та актом про розмежування експлуатаційної відповідальності при експлуатації електромереж (комунікацій), електрообладнання суборендованого приміщення /а.с.102/.

Досліджені первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу статті 9 Закону №996-XIV, статті 44 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення №88 спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

З акту перевірки суд вбачає, що на обґрунтування правомірності встановлених під час перевірки порушень контролюючий орган посилається на податкову інформацію щодо ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН», яка надійшла на адресу ГУ ДФС у Полтавській області з ГУ ДФС у Львівській області (лист-застереження від 15.05.2019 за №3121/7/14.8-17 та результати опрацювання зібраної податкової інформації від 02.05.2019 за №17/14.8/4158170, від 10.06.2019 за №165/7/55.12-18/41518170 з питань проведення фінансово-господарських операцій з контрагентами-постачальниками за звітній період декларування ПДВ травень-червень, вересень-грудень 2018 року, згідно з якою: ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН» неодноразово доводився для відпрацювання ДФС України, як учасник схем постачання та використання сумнівного податкового кредиту (період: лютий-березень, травень-червень, серпень-листопад 2018 року). Повідомлено, що згідно з ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.40.2019, ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН» є фігурантом кримінального провадження за фактом скоєння злочину, передбаченого ст.205, 209, 358 КК України. Враховуючи вищенаведене, не можливо підтвердити реальність проведених операцій ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН» з контрагентами, оскільки наведені факти свідчать про «ймовірну» нереальність проведення господарських операцій з контрагентами та документальні оформлення господарських операцій з метою штучного формування податкового кредиту для платників податків реального сектору економіки.

У акті перевірки зазначено, що згідно з податковою інформацією від 02.05.2019 №17/14.8/41518180 встановлено, що у зв`язку з не наданням ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН» інформації та її документального підтвердження щодо господарської діяльності за період: травень-червень, вересень-грудень 2018 року, не можливо підтвердити господарські операції з контрагентами постачальниками та покупцями, що відображено у податковій звітності ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН». Згідно з податковою інформацією від 10.06.2019 №165/7/55.12-18/41518170 встановлено, що в результаті опрацювання зібраної інформації, не підтверджується проведення фінансово-господарських взаємовідносин по реалізації за грудень 2018 року.

Суд критично оцінює вищенаведені аргументи відповідачів, позаяк чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Необхідно зазначити, що і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 9 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України»).

Також, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Крім того, позивач є відокремленою юридичною особою від своїх контрагентів, а тому не може нести податкову відповідальність за відсутності вини, оскільки це б порушувало конституційний принцип індивідуального характеру відповідальності.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.04.2020 по справі №818/940/17, від 07.04.2020 по справі №820/2665/16.

Суд не бере до уваги узагальнені податкові інформації, що надані іншими контролюючими органами відносно контрагентів позивача, зважаючи на те, що будь - яка податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

Висновки відповідача ґрунтуються на податковій інформації відносно контрагентів позивача, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Варто відзначити, що у одержаній податковій інформації щодо контрагента позивача йде мова лише про «ймовірну» нереальність проведення господарських операцій, що викликає обґрунтовані сумніви щодо достовірності такої інформації.

Також, суд не бере до уваги посилання відповідачів на те, що у засвідченій копії договору поставки №012-7 від 01.12.2018 у пункті 10 «Юридичні адреси та банківській реквізити сторін» не міститься печатка постачальника ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН» з огляду на наступне.

Статтею 581 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.

Отже, наявність печатки не є обов`язковою при здійсненні господарської діяльності, та наявність або відсутність відбитка печатки на документі не створює юридичних наслідків.

Окрім цього, слід звернути увагу, що згідно з частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Такі ж вимоги до первинних документів передбачені пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. №88.

Крім цього, цим ж пунктом Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. №88 передбачено, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Суд враховує правовий висновок Верховного Суду, що викладений у постановах від 17.01.2018 по справі №802/537/13а, від 12.03.2019 по справі №823/1220/17, згідно з якими чинне законодавство не містить положень, які б встановлювали ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документів.

Крім цього, Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 по справі №820/684/17 зазначив, що окремі недоліки в оформленні документів, або відсутність окремих документів сама по собі не може бути підставою для визнання нереальності конкретної господарської операції. Окремі несуттєві недоліки заповнення первинної документації по оформленню господарських операцій не впливають на право позивача по формуванню податкового обліку за умови підтвердження реальності проведених операцій та доведення зв`язку із господарською діяльністю суб`єкта господарювання.

Варто відзначити, що наявність чи відсутність печатки на договорі жодним чином не перешкоджає встановити зміст господарської операції, її якісні та кількісні характеристики, а також не спростовує факт її здійснення.

З копії договору поставки, наданої позивачем можна встановити, що відбиток печатки постачальника на ньому наявний, але через технічний недолік самої печатки її важко розпізнати на копії договору, проте це жодним чином не спростовує факт наявності такого відбитка на договорі поставки.

Таким чином, посилання відповідачів на відсутність печатки на договорі поставки №012-7 від 01.12.2018 не є обґрунтованим та не беруться судом до уваги.

Разом з тим відповідачі посилаються на те, що до перевірки позивачем не надано товарно-транспортних накладних на перевезення товару, отриманого від ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН», проте суд критично оцінює такі доводи з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що перевезення товару здійснювалося як самостійно позивачем за допомогою власного транспорту, так і за допомогою залученого перевізника.

Позивачем на підтвердження реальності здійснення перевезень товару власним транспортом надано копії подорожніх листів №240 від 14.12.2018 /а.с.74/, №241 від 17.12.2018 /а.с.76/, №242 від 19.12.2018 /а.с.78/, №243 від 21.12.2018 /а.с.80/, №244 від 25.12.2018 /а.с.82/ та товарно-транспортних накладних №000000125 від 14.12.2018 /а.с.75/, №000000126 від 17.12.2018 /а.с.77/, №000000127 від 19.12.2018 /а.с.79/, №000000128 від 21.12.2018 /а.с.81/, №000000129 від 25.12.2018 /а.с.83/.

Також, позивачем надано копії договору №01/21-2018-1 ППК про надання послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом по Україні від 01.12.2018, що укладений між ФОП ОСОБА_2 (перевізник) та ФОП ОСОБА_1 (замовник) /а.с.84-88/ та копії товарно-транспортних накладних №00024581 від 14.12.2018 /а.с.89/, №00024585 від 14.12.2018 /а.с.90/, №00024581 від 17.12.2018 /а.с.91/, №00024594 від 17.12.2018 /а.с.92/, №00024602 від 19.12.2018 /а.с.93/, №00024603 від 19.12.2018 /а.с.94 /, які підтверджують факт отримання послуг по перевезенню товару від постачальника до покупця.

Судовим розглядом встановлено, що позивач має орендовані складські приміщення, що підтверджено копією договору суборенди нежитлового приміщення №56/1 від 01.11.2018, укладеного між ПП «Мегаполіс - Сервіс" (суборендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (суборендар).

Отже, наявність цих товарно-транспортних накладних спростовує доводи відповідачів щодо їх відсутності, а отже й щодо висновків про відсутності факту здійснення перевезень товару.

Окрім цього, суд не бере до уваги посилання відповідача щодо неможливості встановити фактичну адресу отримання позивачем будівельних матеріалів від ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН», оскільки у договорі поставки не зазначено місце постачання, позаяк це спростовується наданими товарно-транспортними накладними у яких відображено кінцеве місце постачання.

Також, відповідачами зазначається, що позивачем не надано свідоцтва про право власності на транспортний засіб - ТАТА (ДНЗ НОМЕР_2 ) та належність такого автомобіля не підтверджується даними ДПС. Проте ці доводи відповідачів спростовуються тим, що у акті перевірки міститься інформація щодо наявних у позивача власних транспортних засобів, зокрема і транспортного засобу - ТАТА (ДНЗ НОМЕР_2 ) із посиланням на реквізити свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Окрім цього, слід врахувати, що позивачем надавалося свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ТАТА (ДНЗ НОМЕР_2 ) під час адміністративного оскарження спірного податкового повідомлення-рішення.

Проаналізувавши в сукупності всі наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що операції позивача із ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН» мали реальний характер, підтверджені належними та допустимими первинними документами, на підставі яких відбувся рух активів у процесі господарської діяльності. Контролюючим органом не надано належних та допустимих доказів на спростування реальності господарських операцій, зокрема не надано до суду жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб товариства позивача або за викладеними у акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Крім того, наявний зв`язок між фактом придбання будівельних матеріалів і господарською діяльністю позивача, що має відповідні умови для результатів господарської і економічної діяльності.

Частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про протиправність наказу №1932 від 19.07.2019, який є підставою для проведення перевірки, та з огляду на вищезазначені висновки суду щодо неправомірності встановлених порушень, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності свого рішення, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 08.10.2019 №, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених товарів (робіт, послуг) на 749308,50 грн, у тому числі: за податковими зобов`язаннями - 499539,00 грн, та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 249 769,50 грн.

Разом з тим суд зауважує, що з огляду на те, що податкова перевірка була проведена та за її результатами прийнято спірне податкове повідомлення-рішення, а тому визнання протиправними дій Головного управління ДФС у Полтавській області щодо проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.12.2018 по 31.12.2018 по взаємовідносинах з ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН» (), за результатами якої складено акт перевірки №1075/16-31-13-05-11/ НОМЕР_1 від 02.09.2019 не призведе ефективного та повного поновлення порушеного права позивача, оскільки правові наслідки для останнього створює саме податкове повідомлення-рішення, а тому у цій частині позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС у Полтавській області від 19.07.2019 №1932, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Полтавській області судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Також, враховуючи те, що суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 08.10.2019 №, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області судовий збір у розмірі 7493,09 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул.Європейська,4, м.Полтава, 36014, ), Головного управління ДФС у Полтавській області (вул.Європейська,4, м.Полтава, 36014, ) про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Полтавській області від 19.07.2019 №1932 «Про проведення документальної невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 )».

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 08.10.2019 №, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених товарів (робіт, послуг) на 749308,50 грн, у тому числі: за податковими зобов`язаннями - 499539,00 грн, та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 249 769,50 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області (вул.Європейська,4, м.Полтава, 36014, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул.Європейська,4, м.Полтава, 36014, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 7493,09 грн (сім тисяч чотириста дев`яносто три гривні дев`ять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя К.І. Клочко