Справа № 480/2816/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 р.Справа № 480/2816/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

представників позивача - Марченка І.В., Гапченко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, м. Суми, повний текст складено 02.12.19 року по справі № 480/2816/19

за позовом Приватного підприємства "ФЛОРІС-С"

до Управління Держпраці у Сумській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

Приватне підприємство "ФЛОРІС-С" (далі по тексту - позивач, ПП "ФЛОРІС-С") звернулось до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Сумській області (далі по тексту - відповідач, ГУ Держпраці у Сумській області), в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову №СМ 1196/1626/АВ/ТД-ФС від 02.05.2019 р. про накладення штрафу в розмірі 125190 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на порушення при проведенні інспекційного відвідування, проведеного 08.04.2019 працівниками ГУ Держпраці у Сумській області у Медичному центрі позивача. Пояснив, що вимога про надання документів від 08.04.2019, яка була пред`явлена працівниками ГУ Держпраці у Сумській області головному бухгалтеру ПП «Флоріс-С» ОСОБА_4, стосувалась надання документів лише стосовно ОСОБА_1 та оформлення з ним трудового договору. Після того, як працівниками відповідача було встановлено, що ОСОБА_1 не є працівником ПП «Флоріс-С», а є фізичною особою-підприємцем, і використовує кабінет для власної підприємницької діяльності на умовах договору оренди з власником приміщення (не позивачем), інспектором праці ОСОБА_10 прямо на місці проведення інспекційного відвідування, у присутності головного бухгалтера позивача ОСОБА_4 у вимозі про надання документів від 08.04.2019 було власноручно внесено виправлення, та від руки дописано у перелік документів, окрім тих, що стосуються ОСОБА_1 , слова "та інших працівників" декілька разів. Таким чином, відповідачем було протиправно розширено перелік документів, які вимагались від позивача. Разом з тим, вказану вимогу позивачем було виконано вчасно і в повному обсязі, надано копії всіх перелічених документів, зазначених як у друкованому вигляді, так і дописаних від руки. Крім того, відмітив, що у вимозі про надання документів вказані різні найменування посади працівника відповідача ОСОБА_8 , яка проводила інспекційне відвідування - «інспектор праці» та «завідувач сектору», а в акті інспекційного відвідування зазначено, що ОСОБА_8 є інспектором праці та одночасно вказано, що зазначена особа є головним державним інспектором. Вказав, що ОСОБА_8 у журналі відвідання суб`єктів підприємницької діяльності контролюючими органами (Журнал реєстрації перевірок) позивача не була зареєстрована. Тобто, незрозуміло, чи мала посадова особа ГУ Держпраці у Сумській області ОСОБА_8 контрольні повноваження інспектора праці. Крім цього, стверджує про відсутність підстав для проведення інспекційного відвідування позивача, передбачених Порядком № 295. В направленні Управління № 244/СМ 1196 від 08.04.2019 на проведення інспекційного відвідування позивача було вказано 6 підстав на проведення інспекційного відвідування, проте, жодна з них не мала стосунку до позивача, вони не могли бути законними підставами для інспекційного відвідування і не надавали законних повноважень для здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю.

Вважає безпідставним висновок відповідача про порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України щодо допущення до роботи ОСОБА_3 без укладення трудового договору, оскільки вказана особа не була працівником позивача на підставі трудового договору, заяву про прийняття її на роботу не писала й не подавала, щодо неї позивачем не видавався наказ про прийняття на роботу на певну посаду з виплатою заробітної плати згідно зі штатним розписом. З посадовою інструкцією про зайняття відповідної посади під розпис ОСОБА_3 не ознайомлено, договору про матеріальну відповідальність за незбереження майна позивача з нею не укладалось, вона не підпорядковувалась правилам внутрішнього трудового розпорядку позивача. У штатному розписі позивача посада гардеробника відсутня.

Враховуючи вищезазначене, вважає постанову №СМ 1196/1626/АВ/ТД-ФС від 02.05.2019 про накладення штрафу протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 по справі № 480/2816/19 адміністративний позов Приватного підприємства "ФЛОРІС-С" до Управління Держпраці у Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови - задоволено.

Скасовано постанову Управління Держпраці у Сумській області №СМ 1196/1626/АВ/ТД-ФС від 02.05.2019 р. про накладення штрафу в розмірі 125190 грн.

Стягнуто на користь Приватного підприємства "ФЛОРІС-С" (40035, м. Суми, пр-т М.Лушпи, 7, кв. 38, ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Сумській області (40000, м.Суми, вул. Горького, 28-Б, ) судовий збір в сумі 2007,00 грн.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 по справі № 480/2816/19 скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що у проведенні інспекційного відвідування ПП «Флоріс-С» брали участь як головний державний інспектор сектору державного контролю та нагляду у сфері трудових відносин ОСОБА_10, так і завідувач цього сектору ОСОБА_8, що зафіксовано в акті перевірки. Вказує, що обидві посадові особи були зазначені у направленні на перевірку, яке було отримане головним бухгалтером позивача ОСОБА_4, при цьому, з підставою та предметом інспекційного відвідування позивач був обізнаний до моменту його проведення. Вказує, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки показанням ОСОБА_8 , яка була допитана судом в якості свідка та підтвердила участь у проведенні інспекційного відвідування ПП «Флорис С». Враховуючи викладене, вважає хибним висновок суду першої інстанції про неприйняття ОСОБА_8 участі у проведенні інспекційного відвідування.

Вказує, що судом першої інстанції безпідставно розширено обсяг позовних вимог, оскільки вимоги про визнання незаконним інспекційного відвідування у позовній заяві відсутні.

Зазначив, що позивачем було допущено інспекторів праці до проведення інспекційного відвідування щодо перевірки з питань додержання законодавства про працю, а відтак, предметом розгляду в суді може бути лише суть виявлених порушень законодавства про працю.

Стверджує, що з огляду на зміст договорів, укладених між ПП «Флоріс-С» та ОСОБА_3 , відносини, які склалися між позивачем та вказаною фізичною особо, є трудовими. Так, у договорах сторонами не визначено конкретний обсяг роботи, натомість, передбачено виконання посадових обов`язків за посадою гардеробника, предметом договору є не результат, а процес роботи. Крім того, встановлення для виконавця обов`язку додержуватись правил з охорони праці є підтвердженням трудових відносин між позивачем та особою, з якою укладено договір підряду. Враховуючи викладене, вважає вірним висновок відповідача про порушення позивачем ч.1, ч.3 ст.24 КЗпП України (допущення ОСОБА_3 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску про прийняття працівника на роботу), а відтак, оскаржувана постанова є правомірною та скасуванню не підлягає.

Позивач в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначив, що в акті перевірки вказано ОСОБА_8 як особу, яка проводила інспекційне відвідування, однак, на офіційному сайті Управління Держпраці у Сумській області, ОСОБА_8 як інспектор праці не зазначена. Стверджує, що зазначена особа не була присутня під час проведення інспекційного відвідування, отже, акт інспекційного відвідування, на підставі якого було винесено постанову про накладення штрафу, підписано особою, яка не проводила інспекційне відвідування. Під час допиту в якості свідка у суді першої інстанції ОСОБА_8 не змогла зазначити, де знаходиться підприємство та навести обставини перевірки, а також пояснити причини відсутності свого підпису в журналі реєстрації перевірок ПП «Флоріс-С», а лише стверджувала про свою присутність під час інспекційного відвідування. З огляду на викладене, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про складення акту відвідування особою, яка його не проводила, та обґрунтовано визнано акт перевірки недопустимим доказом.

Крім того, вказав, що всупереч вимогам ч.6 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» акт перевірки не був виданий позивачу в останній день її проведення, а направлений поштою наступного дня (09.04.2019), за відсутності обґрунтованих підстав для вручення позивачу в день завершення інспекційного відвідування. При цьому, в акті безпідставно вказано дату і час його складення - 08.04.2019 о 17:15 год., що є фізично неможливим з огляду на значний обсяг документів, які були надані ОСОБА_4 інспектору ОСОБА_10 , та час надання цих документів - 08.04.2019 о 17:00 год. Вказане свідчить про те, що акт було складено поза межами часу інспекційного відвідування.

Твердження відповідача про неможливість надання правової оцінки порядку проведення інспекційного відвідування є невірним, оскільки позивач не оскаржував законність проведення відвідування, а лише вказував на такі порушення при його проведенні, наслідком яких стало отримання відповідачем недопустимих доказів. При цьому, до отримання акту відвідування у позивача не було підстав для недопуску ОСОБА_10 на перевірку, оскільки остання надала посвідчення та зареєструвалась в журналі. Той факт, що акт було складено та підписано особою, яка не брала участі у відвідуванні, став відомий позивачу лише 10.04.2019 після отримання поштою акту перевірки.

Враховуючи викладене, вважає, що оскаржувана постанова прийнята на підставі неналежних та недопустимих доказів, а відтак, підлягає скасуванню.

Представники позивача в судовому засіданні просили суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в надісланому до суду письмовому клопотанні просив суд апеляційної інстанції розглянути справу без участі представника відповідача.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.04.2019 Управлінням Держпраці у Сумській області складено направлення №244/СМ1196 на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання - Приватного підприємства "ФЛОРІС-С" (а.с. 19).

Також 08.04.2019 Управлінням Держпраці у Сумській області складено вимогу №СМ1196/1626/НД про надання документів (а.с. 22-23).

08.04.2019 за результатами проведеного інспекційного відвідування ПП «Флоріс-С», складено акт №СМ1196/1626/АВ, в якому зроблено висновок про допущення до роботи ОСОБА_3 без укладення трудового договору, чим порушено вимоги частини 3 статті 24 КЗпП України (а.с. 24-27).

12.04.2019 позивач подав відповідачу заперечення на акт інспекційного відвідування за № 01-07/01/77 (а.с. 28), які за результатами їх розгляду були залишені без задоволення, а висновки акту інспекційного відвідування залишено без змін, про що позивача повідомлено листом від 16.04.2019 № 42/04-29/2019/4059 (а.с. 29).

17.04.2019 Управлінням Держпраці у Сумській області позивачу видано припис про усунення виявлених порушень за № СМ 1196/1626/АВ/П (а.с. 30).

22.04.2019 Приватним підприємством «Флоріс-С» подано скаргу на зазначений припис за № 01-07/01/83 на ім`я начальника Управління Держпраці у Сумській області, яка залишилась без відповіді (а.с. 31).

02.05.2019 Управлінням Держпраці у Сумській області за наслідками розгляду справи прийнято постанову за № СМ 1196/1626/АВ/ТД-ФС, якою на Приватне підприємство "ФЛОРІС-С" накладено штраф у розмірі 125 190 грн за порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП (а.с. 32-33).

Не погодившись із вказаною постановою, ПП «Флоріс-С» звернулось до суду з цим позовом про визнання її протиправною та скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про накладення штрафу, прийнята за наслідками незаконної перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11 лютого 2015 року, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 6 Положення №96 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема, безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок №295, який був чинним на час проведення перевірки).

Згідно п.2 наведеного Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Відповідно до пп.3 п.5 Порядку № 295, інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5 - 7 цього пункту та пунктом 31 цього Порядку, приймає керівник органу контролю, його заступник.

Згідно з п. 8 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Відповідно до п.9 Порядку №295 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

За змістом п.10 Порядку №295 тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для суб`єктів мікропідприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів.

Пунктом 11 Порядку №295 передбачено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Пунктами 19, 20 Порядку № 295 передбачено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Матеріалами справи підтверджено, що на адресу Управління Держпраці у Сумській області надійшло повідомлення Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 22.03.2019 №1720536, в якому вказано на порушенням роботодавцем Медичного центру «Флоріс», що знаходиться за адресою : м. Суми, вул. Чехова, 2, порядку оформлення трудових відносин осіб, які мають майнові зобов`язання за рішеннями суду (інших органів), в тому числі заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 , встановлену при примусовому виконанні виконавчого листа № 592/15230/18 від 15.02.2019 (виконавче провадження № 58462995). Вказаним листом Ковпаківський ВДВС просив повідомити про результати перевірки цих фактів (інспекційних відвідувань), та у разі встановлення факту порушення роботодавцем законодавства про працю - надати інформацію про заходи щодо притягнення до відповідальності (а.с.53).

На підставі зазначеного повідомлення начальником Управління Держпраці у Сумській області видано наказ № 574 від 08.04.2019, яким призначено інспекційне відвідування ПП «Флоріс-С» з питань належного оформлення трудових відносин, у тому числі з неповнолітніми.

У свою чергу, на підставі зазначеного наказу відповідачем видано направлення № 244/СМ1196 від 08.04.2019, на проведення інспекційного відвідування з питань належного оформлення трудових відносин із найманими працівниками, у т.ч. з неповнолітніми (а.с.52), та оформлено вимогу про надання документів від 08.04.2019 № СМ1196/1626/ПДІ (а.с.22-23).

На виконання вказаної вимоги позивачем було надано інспекторам праці всі документи за переліком, наведеним у вимозі, зокрема, копії документів стосовно відносин ПП «Флоріс-С» із ОСОБА_1 , табелів обліку використання робочого часу, відомостей про нарахування та виплату заробітної плати та нарахування єдиного внеску тощо, а також копії договорів про виконання робіт ОСОБА_3 та актів виконаних робіт за цими договорами.

З приводу доводів позивача про відсутність у Управління Держпраці у Сумській області підстав для проведення перевірки, порушення процедури її проведення, безпідставне розширення предмету інспекційного відвідування колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі по тексту - Закон № 877) встановлено, що державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, рівності прав і законних інтересів усіх суб`єктів господарювання; гарантування прав та законних інтересів кожного суб`єкта господарювання; об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю); здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом.

Частиною 1 статті 6 Закону № 877 визначені підстави для здійснення позапланових заходів державного контролю.

Крім того, абзацем 10 частини 1 статті 6 Закону № 877 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Разом з тим, як встановлено частиною п`ятою статті 2 Закону 877, зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Отже, Закон № 877 містить вичерпний перелік норм, дотримання яких зобов`язані забезпечити Держпраці та його територіальні органи при здійсненні державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення. Норми частини 1 статті 6 Закону № 877 до цього переліку не входять.

Така правова позиція щодо розмежування дії норм Закону №877 та Порядку №295, знайшла своє відображення в рішенні Касаційного адміністративного суду в складі Верховного суду від 22.03.2018 по справі № 697/2073/17.

В даному випадку позаплановий контрольний захід було проведено на підставі Порядку № 295, який містить окремий перелік підстав для проведення заходів державного контролю, зокрема, інспекційного відвідування.

Наявність фактичних підстав для проведення інспекційного відвідування, передбачених пп.3 п.5 Порядку № 295, підтверджується наданими до матеріалів справи копіями повідомлення Ковпаківського ВДВС від 22.03.2019 та рішення керівника органу Держпраці про проведення інспекційного відвідування - наказу начальника Управління Держпраці у Сумській області від 08.04.2019 № 574, винесеного на підставі зазначеного вище повідомлення.

З огляду на викладене, доводи позивача про відсутність у відповідача підстав для проведення заходу державного контролю, є помилковими.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 877 заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Такими міжнародним договором є, зокрема, Конвенція Міжнародної організації праці №81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі», яка ратифікована Законом України №1985-IV від 08 вересня 2004 року.

Враховуючи викладене, є обґрунтованим посилання відповідача на Конвенцію Міжнародної організації праці №81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» у наказі та направленні на інспекційне відвідування.

Твердження позивача про те, що перевірці підлягали лише питання відносин позивача із ОСОБА_1 , колегія суддів вважає хибними, оскільки ані наказом начальника Управління Держпраці у Сумській області від 08.04.2019 № 574, ані повідомленням Ковпаківського ВДВС про порушення законодавства про працю, ані направленням № 244/СМ1196 від 08.04.2019 не обмежено перелік питань та коло осіб, щодо відносин з якими проводиться інспекційне відвідування.

Також, як зазначалось вище, норма абз. 10 ч.1 ст.6 Закону № 877 щодо обов`язку перевірки контролюючим органом лише тих питань, які слугували підставою для проведення позапланового заходу, не віднесена законодавцем до переліку норм Закону № 877, обов`язкових для дотримання відповідачем, а положення Порядку № 295 таких обмежень під час проведення позапланового заходу (інспекційного відвідування) не містить.

З урахуванням наведеного, є помилковими доводи позивача про те, що у вимозі від 08.04.2019 № СМ1196/1626/ПДІ безпідставно розширено предмет перевірки шляхом доповнення переліку документів, які підлягали вивченню, словами «та інших працівників» (крім ОСОБА_1 ). Внесення інспектором праці до вказаної вимоги записів від руки, на думку колегії суддів, не свідчить про безпідставне розширення переліку витребуваних документів та про порушення процедури проведення перевірки, оскільки Порядком № 295 такі дії не заборонено.

Твердження позивача, з якими помилково погодився суд першої інстанції, про те, що ОСОБА_2 була відсутня в приміщенні медичного центру під час інспекційного відвідування, спростовуються змістом позовної заяви, в якій ПП «Флоріс-С» самостійно зазначає, що 08.04.2019 в Медичному центрі позивача за адресою : м. Суми, вул. Чехова, 2, з`явились головний державний інспектор праці ОСОБА_10 та завідувач сектору Управління Держпраці у Сумській області ОСОБА_8, які після спілкування з працівниками позивача в одному медичному відділенні за вказаною адресою, в іншому медичному відділенні вручили головному бухгалтеру ПП «Флоріс-С» ОСОБА_4 вимогу про надання документів (а.с.5).

При цьому, колегія суддів зауважує, що у направленні на проведення інспекційного відвідування вказано двох осіб (перевіряючих) - як ОСОБА_10 , так і ОСОБА_8 , та зазначено номер службового посвідчення останньої - 1728.

Вказане посвідчення було вручене головному бухгалтеру позивача в ході проведення інспекційного відвідування, однак, при цьому питань щодо відсутності на місці проведення відвідування другого перевіряючого - ОСОБА_8 - у позивача не виникло.

Про відсутність ОСОБА_8 на місці проведення інспекційного відвідування позивачем було повідомлено лише в судовому засіданні під час надання показань свідком ОСОБА_4 .

Між тим, такі пояснення суперечать викладеним позивачем обставинам у позовній заяві.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2020 було зобов`язано Управління Держпраці у Сумській області у строк до 07.04.2020 надати до суду апеляційної інстанції відеозапис з фіксацією інспекційного відвідування Приватного підприємства "Флоріс-С" від 08.04.2019.

На вимогу суду відповідачем було надано 2 відеозаписи, однак, за результатами їх дослідження не видалося можливим ані підтвердити, ані спростувати наявність на місці проведення інспекційного відвідування одного або двох перевіряючих, оскільки відеозаписами зафіксовано лише працівників ПП «Флоріс-С» ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , які надавали пояснення з приводу обставин своєї роботи у ПП «Флоріс-С». Загальної обстановки проведення інспекційного відвідування (зокрема, реєстрації перевіряючих в журналі реєстрації перевірок, моменту вручення уповноваженій посадовій особі підприємства направлення на проведення перевірки, вручення вимоги) відеозаписами не відображено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що надані відповідачем відеозаписи, зроблені під час інспекційного відвідування ПП «Флоріс-С», не можуть бути взяті до уваги в якості належного підтвердження або спростування присутності ОСОБА_8 при проведенні інспекційного відвідування позивача 08.04.2019.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що акт інспекційного відвідування підписано особою, яка фактично не брала участі в інспекційному відвідуванні.

Щодо доводів позивача про відсутність у ОСОБА_8 повноважень на проведення інспекційного відвідування та підписання акту, з посиланням на незазначення вказаної особи як інспектора праці на офіційному сайті Управління Держпраці у Сумській області, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 3 Порядку №295 визначено, що інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження).

Контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці.

Держпраці веде реєстр посвідчень інспекторів праці.

Посвідчення, щодо якого відсутня інформація в реєстрі посвідчень інспекторів праці, вважається недійсним.

У разі прийняття рішення про скасування посвідчення та у разі, коли посвідчення зіпсоване чи втрачене, інформація про нього з реєстру посвідчень інспекторів праці виключається.

Відповідно до п.14 Порядку № 295 під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право: перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення; не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі, зокрема, відсутності службового посвідчення; якщо на офіційному веб-сайті Держпраці відсутні рішення Мінсоцполітики про форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню.

З огляду на викладене, підставою для висновку про відсутність у посадової особи Держпраці повноважень для участі в інспекційному відвідуванні може бути або відсутність у цієї особи посвідчення, або відсутність на офіційному веб-сайті Держпраці рішення Мінсоцполітики про форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню.

Відсутність на сайті територіального управління Держпраці інформації про певну посадову особу як про інспектора праці або про її службове посвідчення сама по собі не є підставою для недопуску такої особи до участі в інспекційному відвідуванні.

Слід відмітити, що в акті інспекційного відвідування від 08.04.2019 № СМ1196/1626/АВ зазначено номер службового посвідчення ОСОБА_8 - 1728, який відповідає номеру посвідчення вказаної посадової особи, зазначеному в направленні на проведення інспекційного відвідування та у вимозі про надання документів.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії наказу від 21.01.2019 № 15-к, ОСОБА_8 призначена на посаду завідувача сектору державного контролю та нагляду у сфері трудових відносин відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Сумській області з 28.01.2019 (а.с.65).

Згідно з п.1.5 Положення про сектор державного контролю та нагляду у сфері трудових відносин відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Сумській області, затвердженого наказом начальника Управління від 05.12.2018 № 2127, копія якого наявна в матеріалів справи, завідувач сектору та головні державні інспектори сектору є інспекторами праці.

Факт невстановлення позивачем відомостей про ОСОБА_8 та номер її службового посвідчення на офіційному сайті відповідача, на думку колегії суддів, не є свідченням відсутності у неї повноважень інспектора праці, оскільки, згідно з показаннями ОСОБА_8 , наданими під час допиту в якості свідка в суді першої інстанції (20.11.2019), остання тривалий час не працює в Управлінні Держпраці у Сумській області. У зв`язку зі звільненням ОСОБА_8 , у відповідності до п.3 Порядку № 295, інформація про її службове посвідчення підлягала видаленню з сайту Держпраці.

Враховуючи викладене, колегія суддів вказує, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт роботи ОСОБА_8 на посаді завідувача сектору державного контролю та нагляду у сфері трудових відносин відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Сумській області станом на час проведення інспекційного відвідування, та наявність у неї повноважень на проведення інспекційних відвідувань як інспектора праці, який має відповідне службове посвідчення.

Зазначення посади ОСОБА_8 у направленні на проведення інспекційного відвідування як «начальник сектору» не спростовує тієї обставини, що остання є інспектором праці, а вказівка в акті інспекційного відвідування у графі для підпису посади ОСОБА_8 як «головний інспектор праці», на думку колегії суддів, є технічною помилкою та не впливає на зміст обставин та висновків, зафіксованих в акті інспекційного відвідування.

З огляду на наведене, колегія суддів відхиляє посилання позивача на порушення відповідачем процедури інспекційного відвідування та вважає хибним висновок суду першої інстанції про те, що акт інспекційного відвідування одержаний з порушенням вимог закону, а тому є недопустимим доказом.

Щодо наявності підстав для прийняття постанови від 02.05.2019 № СМ1196/1626/АВ/ТД-ФС, якою на позивача на підставі абз.2 ч.2 ст. 265 КЗпП України накладено штраф у зв`язку з допущеним порушенням ч. 3 ст. 24 КЗпП України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною 3 статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За визначенням ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частиною 1 статті 23 Кодексу законів про працю України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Відповідно до частини 1 статті 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Отже, діяльність працівника в рамках трудового договору характеризується наступними правовими ознаками: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); не на свій страх і ризик, а шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Вказані ознаки трудового договору витікають як зі статей КЗпП, так і з спеціальних законів, що регулюють трудові відносини (зокрема Закону України "Про відпустки", Закону України "Про оплату праці", Закону України "Про колективні договори і угоди", Закону України "Про охорону праці").

За визначенням ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦКУ).

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до частин 1 - 2 статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно зі ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відтак, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг, виконання робіт тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

За цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

При цьому за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами не робиться. Водночас відповідно до п. "а" ч. 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від цивільно-правових є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Як зазначено в акті інспекційного відвідування, 08.04.2019 ОСОБА_3 виконувала роботу гардеробника, яка пояснила, що працює у ПП «Флоріс-С» на посаді гардеробника з 12.10.2018 за графіком з 08.00 год. до 17.00 год. кожного дня, з вихідними у суботу та неділю. Згідно з поясненнями, наданими ОСОБА_3 інспекторам праці, остання не може залишати робоче місце, що також підтверджено поясненнями працівника позивача ОСОБА_9 , яка іноді підміняє ОСОБА_3 на 15-20 хв., для того, щоб остання могла ненадовго відлучитися, оскільки робоче місце не можна залишати, весь час необхідно приймати та видавати одяг відвідувачам.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на вимогу інспекторів праці від 08.04.2019 позивачем було надано копії договорів про надання послуг фізичною особою від 01.12.2018, від 02.01.2019, від 01.02.2019, 01.03.2019, від 01.04.2019, укладених Приватним підприємством «Флоріс-С» (Замовник) з ОСОБА_3 (Виконавець), за умовами яких остання зобов`язується надавати послуги гардеробника у внутрішніх приміщеннях Замовника за адресою : АДРЕСА_1 , необхідні у його господарській діяльності, а Замовник зобов`язується оплачувати Виконавцеві зазначені послуги (а.с.67-76).

Згідно з п.2.1 цих договорів Виконавець зобов`язаний : приймати на зберігання верхній одяг, головні убори, взуття та інші особисті речі від працівників та відвідувачів Замовника4 видавати працівникам та відвідувачам жетон з номером місця зберігання речей; надавати допомогу інвалідам, відвідувачам похилого віку під час роздягання та одягання; у разі потреби чистити одяг; забезпечувати збереження речей, зданих на зберігання працівниками та відвідувачами; утримувати в чистоті та порядку приміщення гардеробної; забезпечувати збереження майна, що належить Замовнику.

Винагорода Виконавця за послуги за цим договором визначається на підставі двосторонніх актів наданих послуг та виплачується протягом 10 днів після підписання актів наданих послуг (п.п.3.1, 3.2 договору).

Виконавець несе відповідальність за невиконання або несвоєчасне виконання покладених цим договором обов`язків; недотримання вимог охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії та протипожежного захисту; невиконання або неналежне виконання вимог та законних розпоряджень керівництва Замовника; неправомірне використання своїх службових повноважень, а також використання їх в особистих цілях; розголошення інформації про Замовника, що відноситься до комерційної таємниці; завдання матеріального збитку Замовнику в межах, встановлених законодавством.

Відповідно до п.4.1 договорів останні набувають чинності з дня їх укладення і до останнього дня відповідного місяця (з 01.12.2018 по 31.12.2018, з 02.02.2019 по 31.12.2019, з 01.02.2019 по 28.02.2019, з 01.03.2019 по 31.03.2019). і лише договір від 01.04.2019 укладено на строк до 12.04.2019.

Згідно з актами приймання-передачі наданих послуг від 31.12.2018, 31.01.2019, 28.02.2019, 31.03.2019, 12.04.2019 ОСОБА_3 надано, а позивачем прийнято послуги, перелік яких повністю відтворює перелік обов`язків Виконавця за вищевказаними договорами.

Колегія суддів зауважує, що у договорах чітко вказано посаду, за якою надаються послуги - гардеробник, а перелік обов`язків, які виконувались ОСОБА_3 згідно з вказаними договорами, відповідає переліку обов`язків гардеробника, наведеному у розділі «Робітники» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, який є нормативним актом з питань управління персоналом на підприємствах, в установах та організаціях усіх форм власності та видів економічної діяльності.

Вказані договори із ОСОБА_3 мають однаковий зміст, зокрема, зміст обов`язків Виконавця, та укладались кожного місяця, що вказує на систематичність виконання трудової функції.

При цьому, умовами договорів про надання послуг передбачено підпорядкування Виконавця вимогам внутрішнього трудового розпорядку (утримання в чистоті та порядку приміщення гардеробної, забезпечення збереження майна, що належить Замовнику), а також відповідальність за недотримання вимог охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії та протипожежного захисту, завдання матеріального збитку Замовнику (матеріальна відповідальність, передбачена ст.130 КЗпП України), що є беззаперечною ознакою трудових відносин.

За умовами цих договорів Виконавець надає послуги не на свій страх і ризик, а відповідно до вимог та розпоряджень керівництва Замовника, за невиконання яких Виконавець несе відповідальність, як і за неправомірне використання наданих службових повноважень або використання їх в особистих цілях.

Відповідно до п.5.2 Виконавець несе відповідальність також за невиконання або неналежне виконання покладених цим договором обов`язків.

Водночас, зі змісту договору неможливо встановити, що саме є належним виконанням обов`язків, обумовлених цим договором, оскільки у договорах не зазначений матеріально-правовий результат, на досягнення якого направлений договір, та критерії його виміру. Фактично предметом договору є виконання ОСОБА_3 обов`язків за посадою гардеробника, тобто, процес праці, а не її кінцевий результат.

Слід вказати, що наслідком невиконання або неналежного виконання сторонами цивільно-правових зобов`язань, зокрема, за договором про надання послуг, є штрафні санкції, які мають грошове вираження та прописуються у договорі, або дострокове розірвання договору в односторонньому порядку. Однак, про можливість застосування таких санкцій або інші наслідки його невиконання чи неналежного виконання у договорах із ОСОБА_3 не зазначено.

Згідно з п.2.2 договору Замовник зобов`язаний оплачувати надані Виконавцем послуги в порядку, розмірі та строки, визначені цим договором.

Проте, такого порядку та критеріїв оплати наданих послуг (за кількістю або часом їх надання, досягненням певного результату) договори не містять.

У свою чергу, в актах приймання-передачі наданих послуг відсутня вказівка на кількісні або якісні критерії, виходячи з яких ОСОБА_3 нараховувалась винагорода за виконану роботу, а сума винагороди є однаковою (у грудні 2018 року - 3850,00 грн., у січні, лютому, березні 2019 року -4200,00 грн.).

Вказані акти складалися щомісячно, що вказує на те, що ОСОБА_3 кожного місяця виплачувалась певна сума, яка визначалась незалежно від кількості та обсягу наданих послуг.

Отже, за договорами надання послуг, укладеним з позивачем, фізична особа ОСОБА_3 повинна була виконувати систематично певні трудові функції на підприємстві відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, протягом встановленого строку. При цьому, в укладених договорах не визначається обсяг роботи, яку необхідно виконати (завдання), а обумовлюється у вигляді зобов`язання виконувати роботи (надавати послуги).

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає вірним висновок відповідача про те, що зазначені вище угоди не були спрямовані на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а були пов`язані із самим процесом праці, що є характерним для трудових функцій.

Вищевикладене спростовує доводи позивача про безпідставне визначення цивільних відносин між позивачем та вказаними вище особами як трудових.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що відносини за цивільно-правовими угодами, укладеними між позивачем та ОСОБА_3 , фактично є трудовими, а сторони таких угод прирівняні до працівників та роботодавця.

Однак, позивачем не проведено оформлення вказаних трудових відносин шляхом підписання трудового договору, видання відповідного наказу чи розпорядження роботодавця чи уповноваженого ним органу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено факт допущення позивачем 1 особи - ОСОБА_3 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а отже, порушення позивачем вимог ч.3 ст.24 КЗпП України.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 04.07.2018 по справі № 820/1432/17, від 26.09.2018 по справі № 822/723/17, від 13.06.2019 по справі № 815/954/18, від 13.06.2019 по справі № 820/2507/18.

Згідно із частинами першою, другою статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац другий частини другої статті 265 КЗпП України).

В ході розгляду справи про накладення штрафу відповідачем було підтверджено допущення позивачем порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України - допущення працівників до роботи без оформлення наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, якими доведено факт порушення позивачем ч. 3 ст. 24 КЗпП України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Управління Держпраці у Сумській області при винесенні постанови від 02.05.2019 №СМ1196//1626/АВ/ТД-ФС, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені КЗпП України, з дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України, підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним ознакам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно з п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення.

Враховуючи викладене, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 по справі № 480/2816/19 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Сумській області задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 року по справі № 480/2816/19 скасувати.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, крім випадків, передбачених ч.5 ст.328 КАС України.

Відповідно до п. 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, cтрок, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) В.Б. Русанова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 14.04.2020 року