Справа № 160/3867/20
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2020-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

13 квітня 2020 р. Справа № 160/3867/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду - Кучма К.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

09.04.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла вищезазначена позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправною відмову відповідача у виплаті йому недоотриманої пенсії, що залишилась після смерті батька ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на яку визнано на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська у справі №203/2340/19 від 12.12.2019 року;

- зобов`язати відповідача виплатити йому грошові кошти у вигляді недоотриманої пенсії в розмірі 61 744,68 грн., право власності на які визнано в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (рнокпп НОМЕР_1 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська у справі №203/2340/19 від 12.12.2019 року.

Дослідивши матеріали даної позовної заяви, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті провадження по справі, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Таким чином, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

В силу ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалося між його суб`єктами, суд дійшов висновку, що даний спір належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

Так, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад.

Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір, за захистом яких прав особа звернулася до суду, виникнення, припинення або зміни яких прав стосується заявлений спір.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ст.1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Так, відповідно до ч.10 ст.47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 р. № 1105-XIV належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.

Так, у поданій до адміністративного суду позовній заяві спір стосується реалізації права позивача на оформлення права власності на майно в порядку спадкування після смерті його батька.

Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що оскільки грошові кошти недоотриманих соціальних виплат увійшли до спадкового майна, їх отримання регулюється спадковим законодавством.

Таким чином, суд зазначає, що не є публічно-правовим спір за участю суб`єкта владних повноважень публічного права, з одного боку, та суб`єкта приватного права - фізичної особи, коли управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на створення, зміну або припинення її цивільних прав. В даному випадку існує спір про право, хоча однією зі сторін у ньому виступає особа публічного права, але спірні правовідносини врегульовані нормами цивільного законодавства. У спірних правовідносинах у цьому випадку реалізується не публічний, а приватний інтерес - право на спадщину.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що оскільки між позивачем та відповідачем виник приватний спір, який випливає не з публічно-правових, а із цивільних правовідносин, то даний спір слід вирішувати в порядку цивільного судочинства.

Вказане узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.03.2019 року у справі № 286/3516/16-ц, яка повинна бути врахована адміністративним судом згідно з ч.5 ст.242 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, про відмову у відкритті провадження по справі з викладених вище підстав.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

З матеріалів справи видно, що позивачем було сплачено судовий збір за подання даної позовної заяви, згідно з квитанцією №48781 від 06.04.2020 року про сплату судового збору сума в розмірі 840,80 грн., яка підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170, 243, 248 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 840,80 грн., сплачений згідно з квитанцією №48781 від 06.04.2020 року, за подання до Дніпропетровського окружного адміністративного суду даної позовної заяви.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.5 ст.170 КАС України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з даною позовною заявою з того самого предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Відповідно до статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.ст.294-297 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.С. Кучма