Справа № 643/19147/19
Суддя: Крівцов Д. А.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/643/25/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2020 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Терещенко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 1 роти сержанта поліції УПП в Луганській області Салафудінова Миколи Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Луганській області Салафудінова М.В. (далі відповідач), в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову відповідача серії ЕАК № 1705799 від 04.11.2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, якою на позивача накладено штраф у розмірі 510,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що постановою відповідача його було визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, начебто за те, що він 04.11.2019 року, рухаючись на автомобілі «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Сєвєродонецьк по вул. Б. Ліщини, буд. 2, не надав перевагу в русі автомобілю поліції, який рухався з увімкненими проблисковими маячками синього та червоного кольору та супроводжував колону, чим начебто порушив п. 3.2 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України). Позивач вважає вказану постанову незаконною та необґрунтованою з огляду на наступне. 04.11.2019 року позивач дійсно рухався на вказаному в постанові вантажному автомобілі, загальна маса якого становила 7500,00 кг., зі швидкістю 50-60 км./год. Назустріч їхала воєнна колона з трьох одиниць техніки в супроводі автомобіля Збройних сил України, а не поліції, як зазначено в постанові, що позивач зрозумів, виходячи з їх специфічних номерних знаків, які мають чорнобіле забарвлення, і позивач не встиг зупинитися перед ними, тому що техніка виїхала зза повороту, та можливості для повної зупинки вантажного транспортного засобу позивача з урахуванням ПДР України не було. Він почав зупинятися, але колона швидко проїхала біля нього. Після цього він був зупинений співробітниками поліції, проте розгляд справи на місці, без підготовки та надання позивачу можливості та часу для звернення за правовою допомогою, подання заперечення на постанову, клопотань, документів, які характеризують особу, інших доказів по справі, порушують права позивача, передбачені ст. 268 КУпАП, якими позивач не мав можливості скористатися. При накладенні конкретного розміру штрафу не враховано особу, не було встановлено прізвище, ім`я та по-батькові, матеріальний стан та інші обставини, які слід враховувати при призначенні адміністративного стягнення, на що вказує ст. 33 КУпАП. За таких обставин, права позивача були грубо порушені. Відповідальність за ч. 3 ст. 122 КУпАП настає лише у разі ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійнорятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони та поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими пристроями. Тобто, ч. 3 ст. 122 КУпАП не передбачає відповідальності за ненадання переваги в русі транспортним засобам Збройних Сил України.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29.11.2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 з`явився в судове засідання 12.12.2019 року, проте розгляд справи було відкладено у зв`язку із першою неявкою відповідача та відсутністю даних про його належний виклик в судове засідання. В подальшому позивач надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та зазначив на підтриманні позовних вимог.

Відповідач інспектор взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Луганській області Салафудінов М.В. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутністю та відмовити в позові. Крім того, долучив до клопотання в якості доказу СД-диск із відеоматеріалами, на яких за доводами клопотання зафіксований момент вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи вказані вище обставини, суд, керуючись положеннями ст. 205 КАС України, приходить до висновку щодо наявності підстав для розгляду справи по суті за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1705799 від 04.11.2019 року, винесеної відповідачем, ОСОБА_1 04.11.2019 року о 11-50 год. по вул. Б. Ліщіни, буд. 2к в м. Сєвєродонецьк Луганської області, керуючи ТЗ, не надав перевагу в русі автомобілю поліції, який рухався з увімкненими проблисковими маячками синього та червоного кольору, який супроводжував колону, чим порушив п. 3.2 ПДР України, а саме ненадання переваги в русі транспортному засобу поліції, що рухався з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями.

Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні порушення, у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з положень ст. 251, 252, 279 КУпАП, орган (посадова особа), розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, в тому числі надає оцінку зібраним доказам.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Частиною 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідачем в якості доказу скоєння позивачем адміністративного правопорушення надано суду СД-диск із відеозаписом.

Згідно ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості в тому числі про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Оцінюючи питання щодо можливості використання наданого відповідачем СД-диску із відеозаписом в якості доказу у справі, суд керується висновками щодо застосування норм права, викладеними в постановах Верховного Суду від 30.05.2018 року по справі № 337/3389/16-а (номер в ЄДРСР 74407705), та від 15.11.2018 року по справі № 524/5536/17 (номер в ЄДРСР 77860158).

Так, у вказаній вище постанові Верховного Суду від 15.11.2018 року зазначено, що відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова серії АР № 451556 від 31 липня 2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

При цьому, безпідставними є доводи скаржника про те, що відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис підлягають зазначенню у постанові про адміністративне правопорушення лише у випадку фіксації правопорушення здійсненої у автоматичному режимі, оскільки частиною третьою статті 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

У вказаній вище постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року також вказано, що якщо в оскаржуваній постанові не вказано технічний засіб, яким здійснено відеозапис, це виключає можливість прийняття його у якості належного доказу по справі.

В даній адміністративній справі оскаржувана постанова відповідача серії ЕАК № 1705799 від 04.11.2019 року всупереч вимог ст. 238 КУпАП не містить даних про технічний засіб, яким здійснено відеозапис. Так, в постанові рукописним текстом дописані слова «з відеореєстратора», проте будь-які ідентифікуючи ознаки технічного засобу не зазначені. Між тим з вказаної вище постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року вбачається, що у постанові мають бути зазначені саме індивідуальні дані технічного засобу, запису тощо.

За таких обставин, враховуючи вказані вище висновки щодо застосування норм права Верховного Суду, суд в даній адміністративній справі позбавлений можливості визнати наданий відповідачем СД-диск із відеозаписом допустим доказом, яким може підтверджуватись факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Інших доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, та, відповідно, правомірності оскаржуваної постанови, відповідачем суду не надано.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач всупереч вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП, ч. 2 ст. 77 КАС України не довів факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та, відповідно, правомірність оскаржуваної постанови.

При цьому суд враховує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з положень КУпАП, сама по собі не є доказом у справі про адміністративне правопорушення та не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке приймається ним на підставі оцінки доказів у справі про адміністративне правопорушення. Враховуючи наведене, постанову у справі про адміністративне правопорушення, яка надана позивачем, суд не може визнати належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05.08.2019 року по справі № 712/12830/16-а.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову та на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України скасовує рішення суб`єкта владних повноважень і закриває справу про адміністративне правопорушення.

Оцінюючи інші доводи сторін, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Враховуючи підстави, з яких суд задовольняє позов, суд не вбачає підстав надавати оцінку по суті іншим доводам позивача, висловленим в позовній заяві.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 72-77, 241-246, 286, 293 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до інспектора 1 батальйону 1 роти сержанта поліції УПП в Луганській області Салафудінова Миколи Володимировича (Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Штейгерська, буд. 8) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1705799, винесену 04.11.2019 року інспектором 1 батальйону 1 роти УПП в Луганській області сержантом поліції Салафудіновим Миколою Володимировичем, згідно якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.04.2020 року.

Суддя Д.А. Крівцов