Справа № 608/83/20
Суддя: Парфенюк В. І.
Дата ухвалення: 2020-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року Справа № 608/83/20

Номер провадження2-а/608/17/2020

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючого суду судді Парфенюка В. І.

з участю секретаря Южди Л.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до УПП в Тернопільській області про визнання дій незаконними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, --

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до управління патрульної поліції в Тернопільській області про визнання дій незаконними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

В позовній заяві позивач вказав, що 18 грудня 2019 року на а/д М09 33 км + 550 м він керував транспортним засобом марки БАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , його зупинив поліцейський роти капрал поліції Наконечний Д. І.. Причиною зупинки, на думку поліцейського, стало невиконання вимог дорожнього знаку «Стоп», а також відхилення від визначеного маршруту. Тому поліцейський притягнув його до адміністративної відповідальності та виніс постанову серії ДП18 №594796 за ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 133-1 КУпАП України, наклавши штраф в розмірі 255 гривень.

ОСОБА_1 вважає вказану постанову незаконною, такою, що винесена з порушенням його прав, тому підлягає скасуванню з наступних підстав. Того дня він здійснював маршрут «Чортків - Львів», на трасі М09 його зупинив поліцейський, вказавши на знак «Стоп» і що він не зупинився на його вимогу. ОСОБА_1 пояснив, що рухався в колоні автомобілів і ніхто з водіїв, які рухались попереду, не зупинявся. Перед ним рухались вантажні автомобілі, тому видимість була обмежена, і він не міг бачити знак. Автомобілі перед знаком «Стоп» рух не припиняли. Відповідно до Державного стандарту України ДСТУ 4100-2002 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» дорожні знаки повинні розміщуватися так, щоб забезпечувалася видимість інформації, призначеної для учасників дорожнього руху, як у світлу, так і в темну пору доби, забезпечувалася зручність в експлуатації і виключалося їх ненавмисне пошкодження. При цьому знаки не повинні бути закриті від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо). Під час установлення дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, що передається ними, тільки тим учасникам дорожнього руху, для яких вона призначена. Поліцейському позивач пояснював, що дорожнього знаку зовсім не видно з дороги, коли попереду рухаються інші автомобілі, та жоден автомобіль, який рухався в попутному напрямку не здійснював зупинку, однак поліцейський не врахував його пояснень.

Щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 133-1 КУпАП ОСОБА_1 зазначив наступне. Суть правопорушення за ч. 3 ст. 133-1 КУпАП полягає у відхиленні від визначеного маршруту руху автобуса або маршрутного таксомотора, не заїзд на автостанцію (автовокзал), якщо такий заїзд передбачений розкладом руху автобуса або маршрутного таксомотора. Відповідно до чинного законодавства власники автостанцій зобов`язані укласти договір з автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, тільки за наявності в нього договору із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування про організацію перевезення на автобусних маршрутах загального користування чи дозволу органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування маршрутів загального користування, що пролягають через цю автостанцію. Власник автостанції м. Збараж Тернопільської області такого договору не укладав, тому ОСОБА_1 не здійснював заїзд на автостанцію м. Збараж. Тому вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 133-1 КУпАП також є безпідставним.

Враховуючи наведене, просить скасувати постанову серії ДП18 № 594796 від 18 грудня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122, ч. 3 ст. 133-1 КУпАП, а провадження у справі закрити.

В лютому 2020 року від відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області надійшов відзив на позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Як вбачається з оскаржуваної постанови серії ДП18 № 594796 від 18 грудня 2019 року, позивач 18 грудня 2019 року о 09 год. 50 хв., керуючи автомобілем БАЗ А079 д.н.з. НОМЕР_2 на А/Д М-09, Тернопіль - Львів - Рава Руська 33 км + 550 м не виконав вимогу дорожнього знака 3.41 «Контроль», а також відхилився від визначеного маршруту руху. Інспектором на місці зупинки повідомлено позивачу про причину зупинки та суть скоєного правопорушення, на що позивач повідомив, що не мав зупинятись на вимоги вказаного знаку. Вказане є порушенням правил дорожнього руху, про що повідомлено позивача після зупинки.

Так, п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України на водія покладений обов`язок бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, а також не відволікатися від керуванням цим засобом у дорозі. Позивачу повідомлено про початок розгляду справи, роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, положення ст.ст. 307, 308 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі статтями 287, 289 КУпАП. Відповідно до частини 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Тож, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду, прийнятій у справі №760/2846/17.

В адміністративному позові позивач не наводить жодних мотивів та підстав для оскарження постанови серії ДП18 № 594796 від 18 грудня 2019 року, а також не надано жодних доказів для обґрунтування позовних вимог. Інспектором при розгляді справи та винесенні оскаржуваної постанови дотримано вимог ст. 245, 279, 280, 285 КУпАП. Проведено своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, з`ясовано всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Після розгляду справи позивача ознайомлено із змістом оскаржуваної постанови та надано копію постанови. У якості доказу на підтвердження заперечень у відзиві відповідач просить долучити до матеріалів справи диск з фрагментами відеозаписів з автореєстратора службового автомобіля та нагрудного відеореєстратора поліцейського, якими зафіксовано підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, а також процес розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови. В адміністративному позові позивач вказує, що дорожній знак 3.41 "Контроль" встановлено з порушенням. Вказане не відповідає фактичним обставинам справи та повністю спростовується відеозаписом, який долучений до матеріалів справи, на якому чітко видно, що дорожній знак встановлений в зоні видимості та жодних перешкод його оглядовості немає.

Також позивач вказує, що 18.12.2019 року здійснював маршрут "Чортків - Львів". Вказане не відповідає дійсності, оскільки як встановлено з відеозапису, на маршрутному транспортному засобі, яким керував він наявна таблиця з надписом "Гусятин-Львів". Позивач вказує, що не здійснював заїзд на автостанцію міста Збараж, проте під час перевірки документів працівники поліції встановили відхилення позивачем від маршруту руху, а саме не заїзд на автостанцію міста Зборова, що передбачено маршрутом руху, який знаходиться у позивача. Сам факт того, що позивача було зупинено біля поста "Зборів", який знаходиться на А/Д М-09 Тернопіль - Львів - Рава Руська 33км +550 м свідчить про відхилення від визначеного маршруту руху.

Позивач в позовній заяві вказує, що не зупинився на вимогу дорожнього знаку, оскільки рухався в колоні автомобілів і ніхто з водіїв, які рухались попереду не зупинялися. Також вказує, що перед ним рухались вантажні автомобілі, тому видимість була обмежена. Вказані обставини є надуманими та не відповідають фактичним обставинам справи, а також спрямовані на введення суду в оману та уникнення адміністративної відповідальності, оскільки відеозаписом, долученим до матеріалів справи чітко зафіксовано, що перед автомобілем позивача не рухався жоден автомобіль, тому видимість дорожнього знаку була безперешкодною, проте позивач, ігноруючи вказаний знак, не виконав його вимогу, за що був притягнутий до відповідальності.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, у відзиві на адміністративний позов відповідач просить справу розглядати за відсутності представника.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 18 грудня 2019 року поліцейський роти батальйону УПП в Тернопільській області ДПП капрал поліції Наконечний Д.І. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 594796, згідно якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 133-1, ч. 2 ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень, за те, що 18 грудня 2019 року о 9 год. 50 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем БАЗ А079 д.н.з. НОМЕР_2 на А/Д М-09, Тернопіль - Львів - Рава Руська 33 км + 550 м, не виконав вимогу дорожнього знака 3.41 «Контроль», а також відхилився від визначеного маршруту руху.

Оскільки позивач вважає таку постанову не законною, а тому між сторонами виник публічно-правовий спір з приводу оскарження вищезазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки спір між сторонами має ознаки публічного, то вирішення такого спору проводиться за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, спірні правовідносини регулюються також Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до вимог дорожнього знаку 3.41 «Контроль» Правил дорожнього руху забороняється проїзд без зупинки перед контрольними пунктами (пост Національної поліції, карантинний пост, прикордонна зона, закрита територія, пункт оплати проїзду на платних дорогах тощо).

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками у вигляді накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо.

За змістом ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1, 2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ст. 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як вбачається з оскаржуваної постанови серії ДП18 № 594796 від 18 грудня 2019 року, позивач 18 грудня 2019 року о 09 годині 50 хвилин, керуючи автомобілем БАЗ А079 д.н.з. НОМЕР_2 на А/Д М-09, Тернопіль - Львів - Рава Руська 33 км + 550 м не виконав вимогу дорожнього знака 3.41 «Контроль».

Позивач в позовній заяві не заперечує того, що він вчинив таке порушення Правил дорожнього руху, однак посилається на те, що він рухався в колоні автомобілів і ніхто з водіїв, які рухались попереду, не зупинявся. Перед ним рухались вантажні автомобілі, тому видимість була обмежена, і він не міг бачити знак. Автомобілі перед знаком рух не припиняли.

Однак таке твердження позивача суперечить фактичним обставинам.

Так, обставини порушення позивачем Правил дорожнього руху були зафіксовані інспектором патрульної поліції на підставі ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» за допомогою відеореєстратора.

Відеозапис цієї фіксації було додано Управлінням патрульної поліції в Тернопільській області департаменту патрульної поліції до відзиву на адміністративний позов позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тому суд вважає, що показання відеозапису з відеореєстратора працівника поліції є належним та допустимим доказом в розумінні КУпАП, доводять наявність адміністративного правопорушення.

Судом досліджено відео файл, з якого чітко вбачається та зафіксовано факт проїзду позивачем без зупинки перед дорожнім знаком 3.41 «Контроль». Незадовго до цього на цій ділянці дороги проїжджали інші транспортні засоби, які зупинялися перед вищезазначеним дорожнім знаком, а на час проїзду позивача перед знаком не було жодного транспортного засобу, що спростовує його твердження про обмеженість видимості на час вчинення правопорушення.

За таких обставин суд приходить висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову у справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП відповідає вимогам закону та підстави для її скасування відсутні.

Відтак, відповідачем, як уповноваженою особою Національної поліції, було правомірно винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 КУпАП .

Щодо правопорушення за ч. 3 ст. 133-1 КУпАП, то слід зазначити вказаною нормою передбачена відповідальність за відхилення від визначеного маршруту руху автобуса або маршрутного таксомотора, не заїзд на автостанцію (автовокзал), якщо такий заїзд передбачений розкладом руху автобуса або маршрутного таксомотора.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про автомобільний транспорт» відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, із власниками автостанцій визначаються договором.

Предметом договору автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, з власниками автостанцій є надання послуг та виконання робіт, пов`язаних з відправленням і прибуттям пасажирів.

Власники автостанцій зобов`язані укласти договір з автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, тільки за наявності в нього договору із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування про організацію перевезення на автобусних маршрутах загального користування чи дозволу органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування маршрутів загального користування, що пролягають через цю автостанцію.

Так як такий договір із позивачем ОСОБА_1 власником автостанції м. Збараж Тернопільської області не укладено, суд приходить до висновку, що відповідачем, всупереч вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, факт порушення позивачем Правил дорожнього руху та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 133-1 КУпАП не доведено, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи суду не надано. За таких обставин позовні вимоги в частині скасування притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 133-1 КУпАП, є обґрунтованими, законними, тому суд дійшов до висновку про їх задоволення.

Згідно ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В зв`язку з цим постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 594796 від 18 грудня 2019 року в частині притягнення позивача до відповідальності за ч. 3 ст. 133-1 КУпАП є незаконною і підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 122, 133-1, 247, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5, 6, 8-10, 72, 77, 90, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДП18 № 594796 від 18 грудня 2019 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 133-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього в цій частині закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 133-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В іншій частині позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Чортківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано, а разі апеляційного оскарження рішення - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя: В. І. Парфенюк