Справа № 240/852/20
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року м. Житомир справа № 240/852/20

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Панкеєвої В.А.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області від 13 листопада 2019 року № Ф- 15620-52.

В обґрунтування позову вказано, що позивачем 22.05.2005 було надано заяву про припинення платника податків та отримано довідку "Про зняття з обліку". У 2019 році листом Коростенської районної державної адміністрації №02-44/72 позивачу було повідомлено про включення відомостей про неї як підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про державну реєстрацію вважається недійсним з 06.02.2014. Позивач стверджує, що після того як 06.02.2014, її свідоцтво про державну реєстрацію визнано недійсним, в односторонньому порядку з 07.02.2014 відповідно до витягу вона знову була взята на облік в Коростенську ОДПІ. 27.01.2020 позивач отримала вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13 листопада 2019 року № Ф-15620-52. Вважає вказану вимогу такою,що не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, а тому просила позова задовольнити.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

20 лютого 2020 року від Головного управління ДПС у Житомирській області надійшла заява про закриття провадження у даній справі у зв`язку з відсутністю заборгованості зі сплати податку, оскільки недоїмка позивачем погашена.

Суд звертає увагу, що згідно ст.238 КАС України наведена обставина не є підставою для закриття провадження у справі.

Обґрунтованих підстав вважати, що сторони досягли примирення суду не надано.

У зв`язку з чим, суд відмовляє у задоволенні заяви Головного управління ДПС у Житомирській області про закриття провадження у справі.

Відповідач у строк, визначений ч.5 ст.162, ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та встановлений ухвалою суду відзив на адміністративний позов не надіслав.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1 ст.263 КАС України.

У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено з витягу з реєстру фізичних осіб підприємців ОСОБА_1 з 07.02.2014 була взята на облік в Коростенську ОДПІ, номер взяття на облік: 8809 (а.с.16).

Зі змісту довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 23.04.2014 відомості щодо позивача в реєстрі відсутні (а.с.15).

Позивач зверталась із заявами до Коростенського управління Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області.

Листом від 12.02.2019 №2109/14/06-30-52-66-19 Коростенське управління повідомило, що згідно наявної інформації в базі даних ДФС позивачу було 22.02.2005 видано довідку за Формою 12-ОПП "Про зняття з обліку". Надати копію довідки немає можливості у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с.12).

Листом від 08.02.2019 №1908/14/06-30-52-66-19 повідомлено, що дата державної реєстрації позивача - 12.05.2004, та з 01.06.2004 взято на облік в Коростенській ОДПІ. На підставі поданої позивачем 29.09.2004 заяви про припинення платника податків (Форма 8-ОПП), було 22.02.2005 видано довідку за Формою 12-ОПП "Про зняття з обліку", яку необхідно було надати державному реєстратору для проведення державної реєстрації припинення. Відповідно статті 8 Порядку обліку платників податків, зборів (обов`язкових платежів), затвердженому наказом ДПА України N 80 від 19.02.1998 підставою для зняття з обліку фізичної особи - підприємця як платника податків в органах державної податкової служби є надходження від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації припинення фізичних осіб-підприємців із зазначенням номера та дати внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру, внесеного на підставі реєстраційної картки, на проведення державної реєстрації припинення чи рішення суду. Вказано, що у 2006 році відносно позивача від державного реєстратора не надходили повідомлення про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності (а.с.13).

Листом Коростенської районної державної адміністрації від 19.03.2019 №02-44/72-Г повідомлено, що включення відомостей про позивача як ФОП з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію вважається недійсним 06.02.2014 було проведено державним реєстратором Реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції за результатом роботи комісії на підставі проведеної інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Також повідомлено, що Коростенська районна державна адміністрація не є правонаступником Реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції (а.с.14).

У зв`язку з вищевикладеним 13.11.2019 Головним управлінням ДПС у Житомирській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-15620-52, зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 26539,26 гривень (а.с.10).

Як свідчать матеріали справи, вказану вимогу позивач отримала 27.01.2020 (а.с.11).

Не погодившись із вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2019 № Ф-15620-52, позивач звернулась до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464) ( у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Системний аналіз наведених вище норм свідчить про те, що зареєстровані в установленому чинним законодавством порядку фізичні особи-підприємці є платниками єдиного внеску незалежно від того, на якій системі оподаткування перебувають. Разом із тим, розмір єдиного внеску залежить від розміру отриманого підприємцем доходу (прибутку) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 частини 8 статті 9 Закону).

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (частина 4 статті 25 Закону).

Особливості нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначені Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства фінансів України №449 від 20 квітня 2015 року.

Розділом 6 вказаної Інструкції передбачено наслідки невиконання платниками єдиного внеску обов`язку щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску. Так, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій (пункт 3 розділу 6 Інструкції).

Водночас, пунктом 4 розділу 6 Інструкції визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Як зазначено у ч.2 ст.9 Закону №2464-VІ обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону №2464-VІ обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно із частинами 1-4 статті 25 Закону №2464-VІ рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом №2464-VІ, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953, (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Інструкція).

Відповідно до п.2 розділу VI Інструкції, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. За приписами п.3 розділу VI Інструкції органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов до висновку, що визначальним для вирішення справи є встановлення факту несплати (несвоєчасної сплати) позивачем єдиного соціального внеску, штрафу та обо пені, в тому числі на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, а саме облікової картки платника єдиного соціального внеску фізичної особи - підприємця, а не лише первинних документів щодо нарахування (декларації, розрахунки) та сплати (платіжні доручення).

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

Матеріали справи свідчать, що оскаржувана вимога направлена після спливу встановленого Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування строку.

Однак, суд зазначає, що вказане процедурне порушення не впливає на законність самої вимоги та не звільняє платника від обов`язку сплачувати відповідні зобов`язання.

Як встановлено судом, вимога від 13 листопада 2019 року № Ф-15620-52 винесена Головним управлінням ДПС у Житомирській області на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів (а.с.10).

Крім того, до матеріалів справи надано витяг з інформаційної системи "Податковий блок", в якому згідно інтеграційної картки ОСОБА_1 встановлено факт зарахування 24.02.2020 коштів в сумі 26539,26 грн (а.с.27).

Вказане свідчить про наявність факту добровільної сплати позивачем суми недоїмки за вимогою від 13 листопада 2019 року № Ф-15620-52.

Відповідно достатті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З наведеного випливає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Тобто позивач повинен довести, що дійсно має право чи інтерес, про захист якого він просить, та відповідно до приписів частини 1 статті 77 КАС України довести обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав чи інтересів позивача належними та допустимими доказами.

Незважаючи на обов`язок, встановлений частиною 2 статті 77 КАС України щодо доказування суб`єктом владних повноважень правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності, процесуальне законодавство не звільняє позивача від обов`язку доказувати ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Таким чином, доводи позивача про порушення його прав вказаними протиправними діями та рішенням відповідача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки жодних належних та допустимих доказів на обґрунтування позовних вимог позивачем не надано, інших підстав для визнання незаконним та скасування вказаної вимоги судом не встановлено.

Якщо право особи не є порушеним, то, відповідно, воно не може бути захищеним судом, а тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене суд не вбачає законних підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

З урахуванням відмови у задоволенні позову, суд не розглядає питання про розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , інд. код НОМЕР_2 ) відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва