Справа № 592/2044/20
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2020-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 р.Справа № 592/2044/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Старостіна В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Костенко В. Г., вул. Першотравнева, 12, м. Суми, Сумська, 40009, повний текст складено 13.04.20 року по справі № 592/2044/20

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Корень Віталія Григоровича

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з адміністративним позовом до Інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Корень Віталія Григоровича, в якому просив суд:

- скасувати постанову відповідача серії ЕАК №1924198 від 31.12.2019 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що зазначеною постановою його притягнуто до відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн. Позивач вважає зазначену постанову незаконною в зв`язку з тим, що при керування транспортним засобом не порушував вимог ПДР України. Так керуючи транспортним засобом на вул. Харківській рухався зі швидкістю не більше 70 км/г та у стані крайньої необхідності для надання допомозі своїй дитині у лікарні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позвачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідінсть висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Ковпаківського районного суду м. Суми скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 31.12.2019 відповідач виніс постанову серії ЕАК №1924198 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

У постанові зазначено, що 31.12.2019 року о 11-00 год. в м. Суми, вул. Харківська, 122 ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Volkswagen Tiguan, н.з. НОМЕР_1 , у населеному пункті позначеному знаком 5.45 "Початок населеного пункту" перевищив встановленні обмеження швидкості руху на 28 км/год, рухався зі швидкістю 78 км/год. Відеофіксація здійснювалася за допомогою приладу TruCam LTI 20/20. У такий спосіб порушив 12.4 Правил дорожнього руху.

У постанові також зазначено, що позивачем вчинено правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КпАП України, за що на нього накладене стягнення у виді штрафу розміром 255 грн.

Події порушення про які зазначено у постанові містяться у відеозаписах з нагрудних камер поліцейських та приладу TruCam LTI 20/20. З відео вбачаються події порушення правил дорожнього руху. Так, запис містить зображення транспортного засобу Volkswagen Tiguan, н.з. НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 78 км/год на вул.Харківській у м.Суми.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

В ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 14, 16 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п.1.3. "Правил дорожнього руху"(ПДР), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п.1.5. ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Положеннями ч. 1 ст. 122 КпАП України передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (255 грн.).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії позивача по вчиненню правопорушення мали місце та мають склад правопорушення. Вчинення правопорушення підтверджується дослідженими доказами з наведеним змістом.

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що відповідачем не надано право скористатись правовою допомогою, а відтак порушено його право на захист.

Колегія суддів зазначає, що за змістом ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право, зокрема, - знайомитися з матеріалами справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Відповідно до відеозаписів, долучених до матеріалів справи встановлено, що транспортний засіб Volkswagen Tiguan, н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 рухався зі швидкістю 78 км/год на вул.Харківській у м.Суми.

Крім того, відповідно відеозаписів встановлено, що відповідач провів розгляд справи у відповідності до вимог ст. ст. 268, 280 КУпАП України, а саме ним оголошено, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, відповідач роз`яснив особі, яке бере участь у розгляді справи, ії права і обов`язки. Однак, будь-яких заперечень, заяв або клопотань від позивача до відповідача не надходило.

Крім того, відеозапис не містить пояснень позивача, про те, що він був змушений порушити ПДР в стані крайньої необхідності з метою доставлення малолітньої дитини у лікарню, а навпаки пояснює, що правопорушення скоєно у зв`язку з необхідністю швидко доїхати до дому.

Таким чином, колегія суддів також відхиляє доводи позивача що правила дорожнього руху ним порушено в стані крайньої необхідності.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ст.ст. 17, 18 КпАП України особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Поряд з цим позивачем всупереч положенням ст.ст. 76, 77 КАС України не надано належних, достатніх і переконливих доказів того, що він вчинив порушення у стані крайньої необхідності.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.(ст.1 КпАП України)

Аналізуючи наведені положення КпАП України та правил слід звернути увагу на те, що правила дорожнього руху створюють умови захисту прав та інтересів учасників дорожнього руху та суспільства в цілому при експлуатації транспортних засобів. Порушення таких правил тягне відповідальність для порушників. Встановлення відповідальності є повним чинником для запобігання порушень іншими особами.

Судовим розглядом в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач порушив правила дорожнього руху. Перевищення швидкості у населеному пункті понад двадцять кілометрів на годину є правопорушенням.

Таке порушення створює небезпеку для самого позивача, пасажирів його транспортного засобу та інших учасників дорожнього руху. З огляду на це неможна вважати, що позивач у інтересах своєї дитини міг істотним чином порушити правила дорожнього руху, при цьому ставити під небезпеку себе, свою близьку людину та інших учасників дорожнього руху.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процессуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.03.2020 року по справі № 592/2044/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова В.В. Старостін
Повний текст постанови складено 13.04.2020 року