Справа № 127/4022/20
Суддя: Клапоущак С. Ю.
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №127/4022/20
Провадження № 2-а/127/99/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2020 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Клапоущака С.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Кучеренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1-го батальйону 4-ї роти Управління патрульної поліції в Житомирській області сержанта поліції Верещака Віктора Леонідовича про визнання незаконною та скасування постанови серії ЕАК №2060702 від 03 лютого 2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора 1-го батальйону 4-ї роти Управління патрульної поліції в Житомирській області сержанта поліції Верещака В.Л. про визнання незаконною та скасування постанови серії ЕАК №2060702 від 03 лютого 2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21 лютого 2020 року вказаний адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, підготовче засідання призначено на 04 березня 2020 року.

Згідно з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2020 року підготовче провадження було закрито та призначено адміністративну справу до судового розгляду на 06 квітня 2020 року.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначив, що постановою серії ЕАК №2060702 від 03 лютого 2020 року інспектором поліції Верещаком В. Л . його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в дохід держави у сумі 255 гривень. Згідно з оскаржуваною постановою, він 03 лютого 2020 року о 09.21 год. на трасі М-06 105 км керував автомобілем марки «lexus GX 470», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 91 км/год. в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год.», чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 41 км/год., швидкість вимірювалась за допомогою приладу TruСam №ТС000521, чим порушив вимоги п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України. Позивач вважає дану постанову необгрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП та винесеною з перевищенням компетенції суб`єкта владних повноважень. Також під час винесення постанови не дотримано вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП. Згідно характеристик приладу TruСam, прилад визначає відстань до транспортного засобу порушника в діапазоні до 1200 метрів, а також не рекомендується використовувати пристрій в дощ, туман та сніг, так як його покази можуть відрізнятися від дійсних. Однак інспектор поліції використовував пристрій в той час, коли йшов невеликий дощ.

Відповідно до наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України "Про затвердження Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та оформлення її результатів" №193 від 08.02.2016 встановлено, що у разі якщо відбиток повірочного тавра або пломбу пошкоджено, чи свідоцтво про повірку втрачено, засіб вимірювальної техніки вважається не повіреним. Тому він попросив інспектора поліції показати, чи наявний відбиток повірочного тавра чи пломби. Коли інспектор поліції показав прилад, він намагався його сфотографувати, щоб підтвердити відсутність повірочного тавра чи пломби. Однак інспектор поліції швидко заховав прилад та сказав, що з приладом все добре. Отже позивач вважає, що показники швидкості руху його автомобіля, які отримані за допомогою приладу TruСam №ТС000521, не є належним доказом, оскільки прилад, який здійснював заміри, був належним чином не повірений (відсутня пломба або повірочне тавро), а тому інспектор поліції не міг брати до уваги дані показники приладу при винесенні постанови, а інших доказів, які б підтверджували факт вчинення даного правопорушення, немає. Крім того, поліцейським були порушені норми ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», останній не мав права зупиняти його транспортний засіб і вимагати документи, визначені у п. 2.1 Правил дорожнього руху України, а відповідно і складати постанову. Зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП, у постанові необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів. У справі відсутні будь-які докази наявності дорожніх знаків, встановлених відповідно до вимог законодавства, правомірності застосування приладу та чи в зоні дії знаків проводилось вимірювання. Враховуючи викладене, позивач просить скасувати постанову серії ЕАК №2060702 по справі про адміністративне правопорушення від 03 лютого 2020 року інспектора Управління патрульної поліції в Житомирській області батальйону №1 роти №4 сержанта поліції Верещака В.Л. про накладення адміністративного стягнення та провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити в зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Згідно з ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач Верещак В.Л. у судове засідання не з`явився, до матеріалів справи долучив відзив на позовну заяву та докази. У відзиві зазначив, що оскаржувана постанова є правомірною, позивач ОСОБА_1 перевищив встановлену швидкість руху в населеному пункті на 41 км/год, чим порушив п. 12.9 «б» ПДР України, тому йому було подано сигнал про зупинку транспортного засобу на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». В якості доказу перевищення позивачем швидкості є відповідне фото та відеозапис, на якому зафіксовано номерний знак транспортного засобу, що перевищив встановлені правилами дорожнього руху обмеження швидкісного режиму. Відповідно до розділу 4 п. 1 Наказу №193 від 08.02.2016 «Про затвердження Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів», оформлення результатів періодичної, позачергової повірок та повірки після ремонту здійснюється таким чином: позитивні результати періодичної, позачергової повірок та повірки після ремонту ЗВТ засвідчують відбитком повірочного тавра на ЗВТ, чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлюють свідоцтво про повірку ЗВТ за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку. В даному випадку свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/16643 від 30.09.2019 рокубуло із відбитком повірочного тавра, яке він додав до відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Згідно ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, 03 лютого 2020 року о 09.21 год. на трасі М-06 105 км позивач ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Lexus GX 470», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 91 км/год. в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год.», чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 41 км/год., швидкість вимірювалась за допомогою приладу TruСam №ТС000521, чим порушив вимоги п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України.

Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Положеннями ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до пункту 12.9 «б» ПДР України водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену у пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил (обмеження максимальної швидкості 50 км/год.).

Частиною 1 статті 122 КУпАП встановлена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст. 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В матеріалах справи наявний фотознімок, здійснений сертифікованим приладом TruCam (серійний номер ТС000521), на якому зафіксовано, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 91 км/год. із наданого відповідачем відеозапису вбачається номерний знак транспортного засобу позивача, що перевищив встановлені правилами дорожнього руху обмеження швидкісного режиму.

Щодо доводів позивача про недотримання відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, то суд зазначає наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі № 5-рп/2015 визначено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Також, Конституційний Суд у вказаному рішенні звернув увагу на те, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 80 Кодексу.

Разом із тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14 липня 2015 року № 596-VIII, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Крім того, даною статтею, передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху не складається навіть у разі заперечення порушника проти його вчинення.

Суд звертає увагу, що рішення № 5-рп/2015 від 26.05.2015 року прийняте Конституційним Судом України раніше Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху". Внесені зміни стосувались, зокрема, положень статей 33, 221, 258, 276 КУпАП.

В свою чергу, питання стосовно винесення постанов за порушення у сфері безпеки дорожнього руху "за місцем вчинення" чи "на місці вчинення", було доповнено та деталізовано положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення шляхом внесення змін в липні 2015 року, у відповідності до яких перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, викладений в частині 1 статті 258 КУпАП, доповнено правопорушеннями, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції у відповідності до частині І статті 222 КУпАП.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Згідно з ч.ч. 1, 2 сг. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати поясненая, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне равопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Водночас, вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд повноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки порожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення правопорушення внаслідок чого провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП, не здійснюється.

В той же час, за наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та притягнення до відповідальності на місці вчинення правопорушення, не передбачено складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення, надання особі строку для підготовки до розгляду справи, розгляд будь-яких клопотань, у тому числі щодо забезпечення участі захисника під час винесення постанови. Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в судовому порядку.

Таким чином, доводи позивача стосовно недотримання відповідачем норм КУпАП при винесенні оскаржуваної постанови не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2018 року з справі № 286/648/17.

Щодо твердження позивача про неправомірність використаня працівниками патрульної поліції лазерного вимірювача TruCam (серійний номер ТС000521), то суд зазначає що лазерний вимірювач швидкості TruCam (серійний номер ТС000521), отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року №UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобів вимірювальної техніки "Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний «LTI 20/20 TruCam»", який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки з номером УЗ 197-12.

Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Крім того, така процедура як "сертифікація" взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року № 437 і становить один рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформленням результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року №193.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/16643, виданого ДП "Укрметртестстандарт" від 30.09.2019 та чинного до 30.09.2020, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam (серійний номер ТС000521), є придатним до застосування.

Необхідно зазначити, що можливість використання виробу TruCam LTI 20/20 виробництва компанії «Laser Technology Inc.», США також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку.

Так, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номер та знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування АЕS забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Враховуючи викладене, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 77 КАС, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, суд вважає, що відповідач діяв у спосіб, передбачений законами України та правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності. В той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

За таких обставин, враховуючи наявні у справі докази, суд вважає, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч. 1 ст. 122, ст. 7, ст. 293 КУпАП, ст.ст. 72, 77, 118-119, 122, 243-244, 246, 286 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора 1-го батальйону 4-ї роти Управління патрульної поліції в Житомирській області сержанта поліції Верещака Віктора Леонідовича про визнання незаконною та скасування постанови серії ЕАК №2060702 від 03 лютого 2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з п. 3 розділу VІ «Прикінцеві положення» КАС України, доповненого згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID - 19)» №540-ІХ від 30.03.2020, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID - 19), строки , визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред"явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов"язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID - 19).

(Розділ із змінами, внесеними згідно із Законом №540-ІХ від 30.03.2020, опубліковано в ГУ №62 від 02.04.2020, набрання чинності від 02.04.2020).

Суддя: