Справа № 520/4167/2020
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2020-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

13 квітня 2020 р. Справа № 520/4167/2020

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Супрун Ю.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- ухвалити судове рішення про зобов`язання Національного агентства з питань запобігання корупції внести зміни до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення або пов`язані з корупцією правопорушення, шляхом виключення з нього відомостей про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статі 172-6 КУпАП.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху та надано термін для усунення недоліків позовної заяви, протягом десяти календарних днів з моменту отримання даної ухвали, безпосередньо до канцелярії Харківського окружного адміністративного суду.

Для усунення недоліків позовної заяви зазначених в ухвалі від 01.04.2020 позивачу необхідно було надати до суду:

- письмові пояснення з доказами наявності порушеного права ОСОБА_1 ;

- оригінал платіжного документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 840,80 грн., на наступні реквізити: одержувач: УК Основ"ян/мХар Основ"янсь/22030101, код 37999628, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), рахунок UA4020011, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу - "*;101; (код платника); судовий збір за позовом (ім`я/назва платника), Харківський окружний адміністративний суд" або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону;

- заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з означеним позовом.

Ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2020 року отримана позивачем особисто 02.04.2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 02.04.2020 року позивачем на виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2020 року подано: заяву про усунення недоліків позовної заяви та додано копії наступних документів, а саме: копію довідки форми ОК-7 від 03.02.2020 Шевченківського відділу обслуговування громадян у м. Харкову (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Харківській області, копію довідки Харківського МЦЗ від 17.03.2020 №869, копію повідомлення АТ "МЕГАБАНК" про сплату комунальних послуг від 10.01.2020.

Дослідивши матеріали позовної заяви та подану позивачем заяву про усунення недоліків позовної заяви з доданими до неї документами від 02.04.2020 року за вх.№01-26/26276/2020, суддя зазначає наступне.

Так, ухвалою суду від 01.04.2020 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу зокрема надати до суду письмові пояснення з доказами наявності порушеного права останнього.

При цьому, суддею встановлено, що позивачем по справі не заперечується факт притягнення його до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення. Так, постановою Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2016 у справі про адміністративне правопорушення №640/16866/16-ц, визнано винуватим ОСОБА_1 1976 року народження в скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП і призначено стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 (вісімсот п`ятдесят) грн.. Постановою апеляційного суду Харківської області від 29.03.2017 по справі №640/16866/16-ц, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2016 у відношенні ОСОБА_1 - змінено. Виключено з мотивувальної частини вказаної постанови посилання на рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 11 серпня 2016 №3. В мотивувальній частині вказаної постанови після посилань на положення стаття 45 Закону України "Про запобігання корупції" доповнено посилання на ч. 2 розділу ХІІІ Прикінцевих положень цього Закону та абзац 2 частини 1 ст. 12 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції". В решті постанову залишено без змін. ОСОБА_1 , був обізнаний, що внаслідок скоєння корупційного правопорушення до нього будуть застосовані наслідки.

Так, частиною 1 статті 59 Закону встановлено, що відомості про осіб, яких притягнуто до кримінальної, адміністративної, дисциплінарної або цивільно-правової відповідальності за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, а також про юридичних осіб, до яких застосовано заходи кримінально-правового характеру у зв`язку з вчиненням корупційного правопорушення, вносяться до Реєстру, що формується та ведеться Національним агентством.

Відповідно до пункту 2 Положення про Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, затвердженого рішенням Національного агентства від 09.02.2018 №166, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.03.2018 за №345/31797 (надалі за текстом - Положення про Реєстр) реєстр - електронна база даних, яка містить відомості про осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, та про юридичних осіб, до яких застосовано заходи кримінально-правового характеру у зв`язку з вчиненням корупційного правопорушення.

Підпунктом 1 пункту 3 Положення про Реєстр визначено, що метою ведення Реєстру є забезпечення єдиного обліку осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, та юридичних осіб, до яких застосовано заходи кримінально-правового характеру у зв`язку з вчиненням корупційного правопорушення.

Отже, відповідно до вимог Закону та Положення про Реєстр відомості про осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення/яких притягнуто до відповідальності за корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, вносяться до Реєстру.

Суд наголошує на тому, що пунктом 8 розділу II Положення про Реєстр встановлено, що підставами для вилучення з Реєстру відомостей про особу, яка вчинила корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення, є ухвала суду про скасування вироку, винесення виправдувального вироку, відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення, розпорядчого документа або судового рішення про скасування розпорядчого документа про накладення дисциплінарного стягнення.

Суд зазначає, що зазначені підстави щодо вилучення з Реєстру відомостей є вичерпними. Інших підстав для вилучення з Реєстру відомостей про особу, яка вчинила корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення чинне законодавство не передбачає.

Статтею 39 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП) встановлено, якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.

Зазначена норма регулює правовідносини, які виникають під час застосування КУпАП і слугує кваліфікуючою ознакою для застосування деяких статей КУпАП, які передбачають накладення стягнення за повторне вчинення правопорушення.

Суд наголошує, що наявна у Реєстрі інформація не впливає на юридичне становище позивача, не змінює характеру й обсягу його прав і обов`язків та існуючого стану правовідносин в розумінні КАС України. До позивача внаслідок його протиправної поведінки були застосовані наслідки, визначені чинним законодавством.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.03.2019 у справі № 807/1456/17.

Відповідно до частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, для усунення недоліків позивач повинен був надати пояснення та докази наявності його порушеного права.

Як вбачається із змісту заяви ОСОБА_1 про усунення недоліків позовної заяви від 02.04.2020 письмових пояснень, доказів наявності порушення його права, позивачем до суду не надано.

Окрім того, згідно з ч. 3 ст. 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2020 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання означеного позову відмовлено, оскільки позивачем зокрема не надано відповідної довідки про доходи від контролюючого органу, яка б підтверджувала його майновий стан щодо неможливості слати судового збору відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» та запропоновано надати до суду оригінал платіжного документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 840,80 грн., або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Зі змісту зави про усунення недоліків позовної заяви від 02.04.2020 вбачається, що позивачем повторно заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання даного позову та додано копії документів на підтвердження не задовільного матеріального стану останнього, а саме: копію довідки форми ОК-7 від 03.02.2020 Шевченківського відділу обслуговування громадян у м. Харкову (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Харківській області, копію довідки Харківського МЦЗ від 17.03.2020 №869, копію повідомлення АТ "МЕГАБАНК" про сплату комунальних послуг від 10.01.2020.

Дослідивши заявлене клопотання та перевіривши матеріали адміністративного позову, суд встановив наступне.

Відповідно до частини 1 статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Водночас, суд зауважує, що особа, яка вважає свій майновий стан незадовільним, через що в неї існують перешкоди для доступу до правосуддя, має подати до суду відповідні клопотання і документи, які свідчили би про поганий майновий стан (податкова декларація про доходи, довідка про заробітну плату, пенсію, стипендію тощо).

Відповідно до приписів ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору, відстрочити сплату судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, у розумінні приписів ст. 8 Закону України "Про судовий збір" відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, звільнення його від сплати може мати місце за наявності виключних обставин.

Між тим, Державна податкова служба України формує й веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків. До інформаційної бази Державного реєстру включаються такі дані про фізичних осіб: джерела отримання доходів, об`єкти оподаткування, сума нарахованих та/або отриманих доходів, сума нарахованих та/або сплачених податків, інформація про податкову знижку й податкові пільги платника податків.

Для отримання відомостей про себе з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, фізична особа звертається особисто або через уповноважену особу до територіального органу ДПС за місцем свого проживання або за місцем отримання доходів, або за місцезнаходженням іншого об`єкта оподаткування. Для цього необхідно подати документ, що посвідчує особу та заяву встановленого зразка.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в ухвалі від 05.07.2019 року по справі №140/2033/18.

Суд відхиляє доводи позивача відносно посилань, що інших доказів на підтвердження незадовільного стану (скрутного) майнового стану не має можливості надати, у зв`язку із запровадженням карантину, обмежений доступ до підприємств, установ та організацій контролюючих органів, оскільки у зв`язку з оголошенням в Україні карантину Державна податкова служба України рекомендує використовувати електронні сервіс інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний кабінет» (далі - Електронний кабінет).

За допомогою сервісу "Електронний кабінет" вхід до якого здійснюється за адресою: http:// cabinet.tax.gov.ua, а також через офіційний вебпортал ДПС. У приватній частині Електронного кабінету платнику надано можливість: відправити до будь-якого контролюючого органу листа в електронному вигляді (меню «Листування з ДПС»); доступу до особистої інформації, зокрема реєстраційних та облікових даних (меню «Облікові дані»), даних інтегрованих карток (меню «Стан розрахунків з бюджетом»), переліку отриманих документів та поданої звітності платника податків (меню «Вхідні/вихідні документи»); переглянути стан розрахунку з бюджетом (меню «Стан розрахунків з бюджетом»); отримати витяг щодо стану розрахунків з бюджетами та цільовими фондами за даними органів ДПС, надіславши запит на його отримання; отримати довідку про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи; надіслати запити на отримання інформації, заяви на реєстрацію платником окремих податків, отримати витяги з реєстрів; створювати та надсилати електронні документи: податкової та статистичної звітності, звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; скористатися іншими електронними сервісами та отримати корисну інформацію.

Для фізичних осіб в Електронному кабінеті об`єднано сервіси для громадян в окремий Е-кабінет для громадян, який надає можливість: доступу до реєстраційних даних та даних про об`єкти оподаткування (рухоме та нерухоме майно, відомості про які надходять до ДПС з відповідних реєстрів інших державних органів); доступу до сформованих податкових повідомлень - рішень щодо сум нарахованих податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю; подання декларації про майновий стан і доходи; отримання відомостей про суми виплачених доходів та утриманих податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків.

Отже, позивач не позбавлений можливості звернути із відповідною заявою до органів ДПС України засобами електронного зв`язку, у зв`язку з чим посилання позивача на обмежений доступ до контролюючих органів під час карантини є не обґрунтованими.

Також, суд зазначає, що зі змісту довідка форми ОК-7 від 03.02.2020 вбачаються відомості про отримання позивачем грошових коштів в період з 2011 по 2016 р.р.. Доказів щодо отримання грошових коштів в період з 2017 по 2020 позивачем не надано.

Крім того, як вбачається з автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду", ОСОБА_1 , починаючи з 2016 р. звертається до Харківського окружного адміністративного суду із позовними заявами, за які відповідно до вимог чинного законодавства сплачує судовий збір (справи №520/2006/2020, №520/1829/2020, № 520/14210/19, №520/11885/19).

З огляду на вищевикладене суд зазначає, що оскільки позивачем не надано відповідної довідки про доходи від контролюючого органу, яка б підтверджувала його незадовільний майновий стан щодо неможливості сплати судового збору відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», або інші документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону то відсутні підстави для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Відтак, суд приходить до висновку, що позивачем не усунуто вимога на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, зокрема з підстав сплати судового збору за подання означеного позову.

Щодо строків звернення до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.

Зі змісту заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду вбачається, що позивач просить суд зважаючи на набуття відповідачем повноважень з ведення Єдиного державного реєстру осіб, які вчинити корупційні правопорушення або пов`язані з корупцією правопорушення у 2019 році та виникнення у позивача правовідносин з відповідачем у березні 2020 року, поновити строк для звернення до суду з означеним позовом.

Частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другою вказаної статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Суд враховує, що законодавче обмеження строку протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява №28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Суддею встановлено, що позивач дізнався про наявність відомостей про нього в реєстрі ще у 2017 р. Зазначене підтверджується повідомленням № 1170/11.2-42-17 від 24.04.2017 року про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення або пов`язані з корупцією правопорушення, яке позивач отримав ще у 2017 році. Також суддя зазначає, що зазначений факт отримання позивачем зазначеного повідомлення не заперечується останнім.

Позивач наголошує на тому, що листом №20-21/8509/20 від 06.03.2020 р. до відома позивача було доведено про відсутність інших підстав для вилучення відомостей щодо позивача з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення або пов`язані з корупцією правопорушення, а також про те, що Законом не створюються права та не покладаються будь-які обов`язки на осіб, відомості щодо яких внесені до Реєстру.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивач був обізнаний про внесення щодо нього відомостей до Реєстру ще у 2017 році, а також він був обізнаний, що інформація, яка міститься в зазначеному реєстрі може звужити його права лише в разі вчинення ОСОБА_1 корупційного правопорушення повторно.

Відповідно до приписів ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч.1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п. 6 ч. 5 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Законодавче обмеження строку оскарження рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання позову.

Таким чином, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права щодо оскарження дій, рішень, бездіяльності суб`єкта владних повноважень в порядку та у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення з поважних причин.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у своїй постанові від 13.11.2018 року по справі № 804/958/17.

Відтак, суддя вважає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність непереборних та об`єктивних перешкод, труднощів, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання позову. Підстави, вказані позивачем у заяві, визнаються судом неповажними.

Таким чином, суд приходить до висновку про відхилення заяви позивача про поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до положень ч.1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи вищевикладене, у встановлений судом строк позивачем не було усунуто недоліки позову, як внаслідок позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

"...Суд уже констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів" (див. рішення від 21 жовтня 2010 року у справі "Дія-97" проти України" (Diya 97 v. Ukraine), заява № 19164/04, п. 47, з подальшими посиланнями).

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

При цьому, слід зазначити, що повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку встановленому законом, що передбачено ч. 8 ст. 169 КАС України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5, 122, 123, 169, 248, 256, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви до Національного агентства з питань запобігання корупції про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

У задоволенні заяви позивача про поновлення строку на звернення до суду за захистом порушеного права - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачеві.

Копію даної ухвали направити позивачу та повернути позивачу позовну заяву з доданими до неї документами.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду із врахуванням приписів Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)».

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст ухвали виготовлено та підписано 13 квітня 2020 року.

Суддя Ю. О. Супрун