Справа № 415/2029/20
Суддя: Калмикова Ю. О.
Дата ухвалення: 2020-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/2029/20
Провадження № 2-а/415/249/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Калмикової Ю.О.,

за участю секретаря - Кравченко О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у залі суду м. Лисичанська адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області рядового поліції Котлярова Руслана Юрійовича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Описова частина

Зміст позовних вимог

До Лисичанського міського суду Луганської області надійшли матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області рядового поліції Котлярова Руслана Юрійовича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що постановою працівника УПП в Луганській області поліцейського взводу №2 роти №4 батальйону УПП Луганської області ДПП рядового поліції Котлярова Руслана Юрійовича серії ДП18 № 538267 від 13.03.2020 року на нього накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП в розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень.

В постанові про адміністративне правопорушення ДП18 № 538267 від 13.03.2020 року зазначено, «що водій, керуючи транспортним засобом 13.03.2020 року о 15 год. 00 хв в м. Лисичанську по проспекту Перемоги здійснив зупинку ближче 10 метрів від пішохідного переходу, а саме: 5 метрів 40 сантиметрів, чим порушив п.п.15.9.Г. ПДР України».

Зазначену постанову вважає незаконною, винесеною з порушенням норм адміністративного, матеріального та адміністративно-процесуального права та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Пункт 15.9 ПДР роз`яснює, що: зупинка забороняється:

а) на залізничних переїздах;

б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил);

в) на естакадах, мостах, шляхопроводах І лід ними, а також у тунелях;

г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі;

ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна пінія розмітки або розділювальна смуга;

д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м;

е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків;

є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють;

ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився;

з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки;

и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Відповідно до пункт 15.10 роз`яснює, що : Стоянка забороняється:

а) у місцях, де заборонена зупини;

б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками);

в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м;

г) ближче 50 м від залізничних переїздів;

ґ) поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху;

д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів;

е) ближче і м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства;

є) на газонах.

Але, в даному випадку автомобіль Ваз-21114 номерний знак НОМЕР_1 , яким керував позивач, був поставлений ним на стоянку по проспекту Перемоги, біля «Ощадбанку», за перехрестям проспект Перемоги - вулиця Ігоря Сікорського.

Відразу за перехрестям проспект Перемоги - вулиця Ігоря Сікорського, на проспекті Перемоги розмітка «нібито» пішохідного переходу, не була нанесена повністю на 100 %, було пофарбовано приблизно 20 % дорожнього покриття, а 80% дорожнього покриття зовсім було не пофарбовано, і то була не розмітка, що ще дуже важливо дорожнє покриття було пофарбовано частково фарбою білого і красного кольору, скал вдається таке враження-що хтось просто розлив фарбу на дорозі, або хтось на дорозі розбив банку з фарбою.

При цьому термін «здійснив зупинку ближче 10 метрів, від пішохідного переходу» тлумачиться як нібито, позивач проїжджаючи за перехрестя вулиць і проспект Перемоги - вулиця Ігоря Сікорського - зупинив транспортний засіб ближче 10 метрів до пішохідного переходу, чим створив небезпеку пішоходам, чи перешкоди іншим учасникам руху.

Позивач наполягає, що він не створював небезпеку пішоходам і не чинив перешкоди іншим учасникам руху.

Позивач поставив на стоянку свій транспортний засіб біля відділення «Ощадбанку», на даному місці - тому, що вважає, що ніякого пішохідного переходу не має, а від перехрестя до транспортного засобу як раз було 10 метрів (візуально), згідно з ПДР України пунктом 15.9 ґ.

Зупинка забороняється: Г) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга;

Та пункту 15.10 стоянка забороняється: а) у місцях, де заборонена зупинка, тобто,таким чином він своїми діями ПДР України не порушував.

Постанова ДП18 № 538267 від 13.03.2020 року не містить інформації про докази його нібито правопорушення, не містить свідчень постраждалих чи свідків, чим порушено в тому числі розпорядження МВС України № 466 від 21 травня 2009 року в частині 1.6., а саме: «Виключити випадки складання відносно водіїв транспортних засобів адміністративних протоколів без доведення їхньої вини чи достатніх доказів допущення ними порушень ПДР (фото-, відеоматеріалів, показів свідків тощо)».

Позивачу не були надані данні про сертифікацію невідомого позивачу приладу відеофіксації в Україні, використаного поліцейським взводу №2 роти №4 батальйону УПП Луганської області рядовим поліції Котляровим Русланом Юрійовичем у якості спроби довести його неіснуючу провину.

На підставі викладеного просив суд постанову інспектора взводу №2 роти №4 батальйону УПП Луганської області ДПП рядового поліції Котлярова Руслана Юрійовича про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по ч. 2 ст. 122 КУпАП в розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень - визнати незаконною та скасувати, а провадження по адміністративній справі - закрити.

Доводи особи, яка подала позов

Позовна заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 вважає постанову серії ДП18 №538267 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 13.03.2020 року протиправною, у зв`язку з чим просить її скасувати.

Відзив на позовну заяву не надійшов. Відповідачем був наданий відеоматеріал правопорушення ОСОБА_1 від 13.03.2020.

Надходження позовної заяви та інших заяв до суду

03.04.2020 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/2029/19 було відкрито провадження у цій адміністративній справі.

09.04.2020 року відповідачем було надано письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності та долучено відеоматеріал правопорушення ОСОБА_1 від 13.03.2020.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав письмове клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності.

Дослідивши докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правових відносин.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 538267 від 13.03.2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21114, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 13.03.2020 року о 15 годині 00 хвилин в м. Лисичанську по пр. Перемоги здійснив зупинку ближче 10 м від пішохідного переходу, а саме: 5 м 40 см, чим порушив п.п. 15.9 ґ ПДР України.

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №538267 від 13.03.2020 року протиправною, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Позивач не погоджуючись з обставинами, викладеними в постанові серії ДП18 №538267 від 13.03.2020 року, посилаючись на не порушення ним правил дорожнього руху та відсутність складу адміністративного правопорушення, скористався своїм правом і звернувся до суду з захистом свого порушеного права.

Мотивувальна частина

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем наданий суду відеозапис на DVD-R диску з нагрудної камери інспектора УПП від 13.03.2020 року.

З постанови про накладення адміністративного стягнення відносно позивача вбачається, що до неї надано відео з нагрудної камери DSJ-X300135_ВВ0135.

Судом встановлено, що на підтвердження факту порушення позивачем п.15.9 г ПДР, відповідачем надано відеозапис № DSJ-X300135_ВВ0135.

Втім, з досліджених відеозаписів не можливо встановити факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого, частиною 1 статті 122 КУпАП.

Аналізуючи вищенаведене, суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює,а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 538267 від 13.03.2020 року складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідачем суду не наведено будь-яких причин, з яких він не дотримався наведених положень КУпАП щодо фіксування і дослідження доказів у справі про адміністративне правопорушення.

З наведеного суд доходить висновку, що відсутні докази того, що на час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача відповідач приймав оскаржуване рішення з дослідженням доказів, а не на підставі тільки візуального спостереження за дотриманням позивачем ПДР.

Аналогічні висновки стосовно правових наслідків відсутності у постанові про накладення адміністративного стягнення посилання на пристрій, на який зроблений відеозапис, як на суттєве порушення при накладенні адміністративного стягнення викладені у постанові ВС від 30 травня 2018 р. в адміністративному провадженні №К/9901/29775/18 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/74407705).

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області рядового поліції Котлярова Руслана Юрійовича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 2, 72-90, 99, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області рядового поліції Котлярова Руслана Юрійовича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити повністю.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксованої не в автоматичному режимі серії ДП18 № 538267 від 13.03.2020 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, провадження по справі закрити.

Рішення може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду через Лисичанський міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники судового розгляду:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , паспорт № НОМЕР_4 від 20.08.2019.

Відповідач: інспектор взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області рядовий поліції Котляров Руслан Юрійович, місце роботи за адресою: буд. 8, вул. Штейгерська, м. Лисичанськ, 93100, Луганська область, Україна, код ЄДРПОУ невідомо.

Повний текст судового рішення складено 13.04.2020.

Суддя Ю. О. Калмикова