Справа № 161/3949/20
Суддя: Черняк В. В.
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/3949/20
Провадження № 2-а/161/217/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2020 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Черняка В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського УПП у Волинській області рядового поліції Угонь Ганни Миколаївни, 1 бат., 2 рота, Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, а також, працівником поліції порушено визначений законом порядок розгляду справи. Крім того, постановою притягнуто до адміністративної відповідальності не його, а іншу особу ОСОБА_2 .

З наведених підстав просить суд скасувати постанову інспектора роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції Угонь Ганни Миколаївни серії ЕАК № 2181367 від 01.03.2020 року, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Ухвалою суду від 12 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Відповідачі вищезазначені документи отримали 19.03.2020 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, у встановлений строк відзивів на позов не подали, тому, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що 01.03.2020 року поліцейським УПП у Волинській області рядовим поліції ОСОБА_3 .М., 1 бат., 2 рота, винесено постанову про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 255,00 грн.

При цьому, в постанові вказано, що 01.03.2020 року об 11.27 год. в с. Голоби на трасі Доманово-Ковель-Тереблече 103км водій ОСОБА_2 , керуючи т/з рухався в населеному пункті с. Голоби 103 км, зі швидкістю 78 км/год., перевищуючи встановлене обмеження швидкості руху на 28 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом Трукам LTI 20/20 ТС 001006, чим порушив п.12.4 ПДР Порушення швид. режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, за яке накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 225,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист та його способи і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Одночасно, суд акцентує увагу, що за змістом наведених норм Конституції України та КАС України судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини. У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

При цьому, порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов`язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Таким чином, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Натомість, вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Також, аналіз вищезгаданих норм права дає підстави вважати, що судовому захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо заявникам.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення, у постановах Верховного Суду України, зокрема від 01.12.2015 у справі № 800/134/15, від 15.12.2015 у справі № 800/206/15, в яких зазначено, окрім іншого, що судовому захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо заявникам, та таке порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення, що не дозволяє скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно.

Також, Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 по справі № 522/3665/17 (провадження № К/9901/38991/18) констатував, що з огляду на вимоги статтей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень. Також, встановлено, що в контексті завдань адміністративного судочинства (статті 2 КАС України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту. При цьому, заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.

Проаналізувавши зміст наведених норм та судової практики, а також доводи позивача, викладені в позові та представлені докази, суд дійшов висновку про те, що між позивачем та відповідачами, по-перше, взагалі відсутній публічно-правовий спір у розумінні КАС України; по-друге, відсутнє порушене право або законний інтерес позивача з боку відповідачів, оскільки оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2181367 від 01.03.2020 року, складена на зовсім іншу особу, а позивач не є учасником (суб`єктом) даних правовідносин.

Таким чином, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що вказаним спірним рішенням порушені права та/або інтереси, що належать безпосередньо позивачу та які підлягають судовому захисту, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення вимоги позивача, що є предметом розгляду у даній справі.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в позові до відповідача - поліцейського УПП у Волинській області рядового поліції Угонь Ганни Миколаївни, 1 бат., 2 рота, слід відмовити в силу вимог ст. 2 КАС України, ст. 218, 219 КУпАП в їх системному зв`язку, оскільки він діє як посадова особа Управління патрульної поліції у Волинській області.

Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 77, 79, 241-246, 286, 293 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності залишити без задоволення.

Постанову серії ЕАК № 2181367 про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 01.03.2020 року залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 01.04.2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк