Справа № 120/1585/20-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

14 квітня 2020 р. Справа № 120/1585/20-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Томчук Андрій Валерійович розглянувши матеріали позовної заяви:

за позовом: ОСОБА_1

до: державного реєстратора Відділу державної реєстрації Могилів-Подільської райдержадміністрації Слободянюк Алли Михайлівни

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до державного реєстратора Відділу державної реєстрації Могилів-Подільської райдержадміністрації Слободянюк Алли Михайлівни про визнання протиправним та скасування рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №141876579 від 19.10.2018. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104. Номер запису про право власності 28442160.

Разом з тим, 17.12.2019 з інформаційної довідки Держреєстру №193348570, виданої відділом державної реєстрації Могилів-Подільської РДА, позивачеві стало відомо, що об`єкт нерухомого майна №104, а саме кв. АДРЕСА_1 зареєстровано на ОСОБА_2 06.06.2019. Номер запису про право власності 31975411. Вказану держреєстрацію проведено державним реєстратором Відділу державної реєстрації Могилів-Подільської райдержадміністрації Слободянюк А.М. Підставою реєстрації права власності на вказаний вище об`єкт нерухомого майна вказано рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду по цивільній справі №138/3856/16-ц від 19.12.2017 та ухвала від 08.04.2019.

Позивач вважає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №47328090 від 06.06.2019 протиправним, в зв`язку з чим вказує на необхідність його скасування. При цьому ОСОБА_1 зазначає, що у неї існують сумніви щодо законності проведення державної реєстрації об`єкта нерухомого майна (квартири АДРЕСА_1 ) за ОСОБА_2 , чим порушено права Гребенюк ОСОБА_3 .С. як власника вказаної нерухомості.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими матеріалами та вирішуючи питання щодо можливості відкриття провадження в справі суд зауважує наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:

1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;

2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);

3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;

4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;

5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Так, вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатися дана справа, суд виходить з такого.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як встановлено матеріалами справи, спірні правовідносини виникли з приводу протиправної, на думку позивача, реєстрації Державним реєстратором права власності ОСОБА_2 на житлове приміщення квартиру АДРЕСА_1 .

Заявляючи вимоги про скасування рішення Державного реєстратора, позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що у неї існують сумніви щодо законності проведення державної реєстрації об`єкта нерухомого майна (квартири АДРЕСА_1 ) за ОСОБА_2 , чим порушено права ОСОБА_1 як власника вказаної нерухомості, а реєстраційну дію з оформлення права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 вчинено без дотримання процедури реєстрації, оскільки зі змісту судового рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду по цивільній справі №138/3856/16-ц від 19.12.2017 не вбачається, що за ОСОБА_2 визнано право власності на нерухоме майно, а ухвала від 08.04.2019 не є правовстановлюючим документом.

Велика Палата у постанові від 04 вересня 2018 року по справі №823/2042/16 наголосила на тому, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

Велика Палала Верховного Суду у зазначеній вище постанові також відійшла від своєї раніше викладеної позиції про те, що при визначенні юрисдикції спору мають враховуватися підстави звернення до суду з позовом, зокрема порушення процедури реєстрації. Наголосивши при цьому, що такий критерій визначення юрисдикції спору як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на земельну ділянку не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.

Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства.

Тобто, оскаржуючи проведення реєстраційної дії та прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкт житлового приміщення за ОСОБА_2 , позивач фактично оспорює правомірність набуття цією особою права власності на зазначений об`єкт, одночасно заявляючи вимоги, направлені на поновлення його порушеного права на спірний об`єкт нерухомого майна.

Аналіз зазначених обставин справи та норм права дає підстави вважати, що спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, а стосується захисту її приватного інтересу.

За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) у редакції, чинній на час прийняття оскаржених рішень, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини пов`язані із захистом порушеного права власності на об`єкт нерухомого майна (квартиру), а тому даний спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ЦПК.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 820/4291/17 від 09.12.2019 у справі №520/5539/19.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо: позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи (ч. 6 ст. 170 КАС України).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в даній справі, оскільки її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства та зазначає, що такий спір належить вирішувати за правилами цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 170, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Відділу державної реєстрації Могилів-Подільської райдержадміністрації Слободянюк Алли Михайлівни про визнання протиправним та скасування рішення.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами повернути особі, яка подала позовну заяву.

Повторне звернення до адміністративного суду з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Томчук Андрій Валерійович