Справа № 400/3959/19
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2020-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВ А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/3959/19
Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Доманівське автотранспортне підприємство 14844" на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю " Доманівське автотранспортне підприємство 14844" до Управління інфраструктури Миколаївської обласної державної адміністрації, 3-тя особа Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 про скасування рішення, наказу та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив скасувати рішення конкурсного комітету, оформлене протоколом від 16.05.2019 р. №1, в частині недопущення позивача до участі у конкурсі по об`єкту конкурсу Первомайськ-Доманівка, маршрут №373 (за об`єктом конкурсу №33); скасувати наказ відповідача №36 від 06.06.2019 р., яким введено в дію рішення конкурсного комітету, оформлене протоколом від 16.05.2019 р. №1, в частині визнання переможцем конкурсу ФОП ОСОБА_1 по об`єкту конкурсу №33, маршрут №373 Первомайськ-Доманівка; зобов`язати відповідача винести питання допущення позивача до участі в конкурсі та прийняття рішення про визначення переможця про визнання протиправним та скасування рішення конкурсного комітету від 31.08.2016 р. на право перевезення пасажирів по маршруту Чернівці-Рівне (об`єкт конкурсу №25).

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 надав суду клопотання про закриття провадження у справі в частині вимоги про скасування наказу відповідача №36 від 06.06.2019 р., яким введено в дію рішення конкурсного комітету, оформлене протоколом від 16.05.2019 р. №1, в частині визнання переможцем конкурсу ФОП ОСОБА_1 по об`єкту конкурсу №33, маршрут №373 Первомайськ-Доманівка.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року провадження у справі в частині вимоги про скасування наказу №36 від 06.06.2019 р., яким введено в дію рішення конкурсного комітету, оформлене протоколом від 16.05.2019 р. №1, в частині визнання переможцем конкурсу ФОП ОСОБА_1 по об`єкту конкурсу №33, маршрут №373 Первомайськ-Доманівка - закрито.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та передати справу на розгляд до суду першої інстанції. Доводами апеляційної скарги зазначено, що вимога була заявлена з метою ефективного захисту своїх прав та інтересів, оскільки без скасування вказаного спірного рішення, апелянт вважає, що поновити його права, тобто забезпечити можливість взяти участь у конкурсі на вказаний маршрут неможливо. Апелянт зазначає, що в даному контексті позовні вимоги позивача повністю відповідають завданням та основним засадам адміністративного судочинства, визначеним ст..2 КАС України.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа ОСОБА_1 зазначає, що позивач не набув статусу учасника конкурсу у зв`язку з не допуском його до конкурсу, відповідно порушені можуть бути тільки його права, пов`язані із статусом перевізника-претендента, тому ОСОБА_1 вважає, що право на оскарження наказу №36 від 06.06.2019 р. у позивача відсутнє.

Також, Управління інфраструктури Миколаївської обласної державної адміністрації у відзиві на апеляційну скаргу зазначають, що наказ №36 від 06.06.2019 р. є правовим актом індивідуальної дії та породжує права та обов`язки лише тих суб`єктів чи кола суб`єктів, яким його адресовано, тому вважає ухвалу суду щодо закриття провадження в цій частині позову правильним, оскільки оскаржуваний наказ стосується ОСОБА_1 .

До суду надійшли клопотання від Управління інфраструктури Миколаївської обласної державної адміністрації та Товариства з додатковою відповідальністю "Доманівське автотранспортне підприємство 14844" надійшли заяви про розгляд справи без участі їх представників.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що підставою для звернення позивача з позовом до суду стало, зокрема, винесення наказу №36 від 06.06.2019 р., яким введено в дію рішення конкурсного комітету, оформлене протоколом від 16.05.2019 р. №1, в частині визнання переможцем конкурсу ФОП ОСОБА_1 по об`єкту конкурсу №33, маршрут №373 Первомайськ - Доманівка.

Закриваючи провадження у справі в частині заявлених позивачем вимог, судом зазначено, що заявлена позовна вимога не підлягає розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягає судовому розгляду, оскільки порушення прав, свобод чи законних інтересів позивача відсутнє. Судова колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Право особи на доступ до правосуддя гарантоване ст. 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до наведеної статті Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, громадських об`єднань і посадових осіб.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Згідно з ч. 1 і 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в ст. 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), серія А №18, п. 28- 36).

Згідно з ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України, у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 9 цього Кодексу, суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 2 КАС України, до основних засад (принципів) адміністративного судочинства віднесено, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами. У свою чергу, ст. 45 Кодексу встановлює, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

У рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення ч. 2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).

Судова колегія також враховує вже зазначену позицію Європейського суду з прав людини у справі «Голдер проти Сполученого Королівства», згідно з якою саме «небезпідставність» доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду. У п. 30- 32 рішення у справі «Наталія Михайленко проти України» (заява №49069/11) Суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), п. 36, Series A №18). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання в реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним, та скаржиться на те, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції йому не було надано жодних можливостей подати до суду скаргу (див. серед іншого (inter alia), рішення у справах «Рош проти Сполученого Королівства» (Roche v. the United Kingdom), заява №32555/96, п. 117, та «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (Salontaji-Drobnjak v. Serbia), заява №36500/05, п. 132).

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).

Колегія суддів зазначає, що порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи. Одже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права.

Таким чином, судовому захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо заянакам та таке порушення має бути реальним, стосуватись (зачіпати) права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення, а відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Проаналізувавши зміст наведених норм та судової практики, вивчивши доводи позивача, викладені в адміністративному позові та апеляційній скарзі, а також відзив відповідача, третьої особи, колегія суддів зазначає, що Товариство з додатковою відповідальністю "Доманівське автотранспортне підприємство 14844" звернулись до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просять скасувати рішення конкурсного комітету, оформлене протоколом від 16.05.2019 р. №1, в частині недопущення позивача до участі у конкурсі по об`єкту конкурсу Первомайськ-Доманівка, маршрут №373 (за об`єктом конкурсу №33); скасувати наказ відповідача №36 від 06.06.2019 р., яким введено в дію рішення конкурсного комітету, оформлене протоколом від 16.05.2019 р. №1, в частині визнання переможцем конкурсу ФОП ОСОБА_1 по об`єкту конкурсу №33, маршрут №373 Первомайськ-Доманівка; зобов`язати відповідача винести питання допущення позивача до участі в конкурсі та прийняття рішення про визначення переможця про визнання протиправним та скасування рішення конкурсного комітету від 31.08.2016 р. на право перевезення пасажирів по маршруту Чернівці-Рівне (об`єкт конкурсу №25).

Тобто, у цій справі наявний спір між Товариством з додатковою відповідальністю "Доманівське автотранспортне підприємство 14844" та відповідачем у справі Управлінням інфраструктури Миколаївської обласної державної адміністрації, щодо не допуску позивача до участі в конкурсі щодо перевезення пасажирів по маршруту Чернівці-Рівне (об`єкт конкурсу №25) та позивачем заявлено позовні вимоги, що стосуються порушеного, на думку позивача, його права на участь в конкурсі.

Згідно п. 1 ч. 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно ч.1 ст.239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Однак, всупереч вищезазначеній нормі суд першої інстанції передчасно, без розгляду питання по суті, зробив висновок про те, що заявлена позовна вимога взагалі не підлягає судовому розгляду, оскільки порушення прав, свобод чи законних інтересів позивача відсутнє.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення відповідача у вигляді наказу №36 від 06.06.2019 р., яким введено в дію рішення конкурсного комітету, оформлене протоколом від 16.05.2019 р. №1, в частині визнання переможцем конкурсу ФОП ОСОБА_1 по об`єкту конкурсу №33, маршрут №373 Первомайськ-Доманівка є наслідком прийнятого відповідачем рішення про не допуск до участі позивача у конкурсі, а тому позовні вимоги, щодо його скасування повинні розглядатись у комплексі з позовними вимогами про скасування рішення конкурсного комітету, оформлене протоколом від 16.05.2019 р. №1, в частині недопущення позивача до участі у конкурсі по об`єкту конкурсу Первомайськ-Доманівка, маршрут №373 (за об`єктом конкурсу №33).

Таким чином, судова колегія зазначає, що судом першої інстанції приймаючи ухвалу про закриття провадження у справі в частині позовних вимог порушено норми процесуального права, що у відповідності до п.4 ч.1 ст. 320 КАС України є підставаю для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 238, 294, 308, 310, 312, 320, 321, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Доманівське автотранспортне підприємство 14844" - задовольнити.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року скасувати та направити справу в частині вимоги про скасування наказу №36 від 06.06.2019 р., яким введено в дію рішення конкурсного комітету, оформлене протоколом від 16.05.2019 р. №1, в частині визнання переможцем конкурсу ФОП ОСОБА_1 по об`єкту конкурсу №33, маршрут №373 Первомайськ-Доманівка для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 10.04.2020 року

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А. Г. Федусик