Справа № 140/115/20
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/115/20 пров. № А/857/2955/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вопак-Трейд» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року у справі за його позовом до приватного виконавця Таранка Дмитра Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство «Альфа Банк» про визнання незаконними дій, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Димарчук Т.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту судового рішення 24 січня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вопак-Трейд» (далі ТОВ) звернулося до суду із адміністративним позовом, у якому просило:

визнати незаконними дій приватного виконавця Таранка Д.В. (далі Виконавець) щодо відкриття виконавчого провадження шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 60857580 від 11 грудня 2019 року при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса № 1931 від 26 жовтня 2019 року;

скасувати постанову Виконавця про відкриття виконавчого провадження № 60857580 від 11 грудня 2019 року;

зобов`язати Виконавця закрити виконавче провадження № 60857580 та повернути стягувачу без прийняття до виконання виконавчий напису нотаріуса № 1931 від 26 жовтня 2019 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року у справі № 140/115/20 у задоволенні позову було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідач правомірно на підставі частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 1931 від 26 жовтня 2019 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.В. (далі Нотаріус) про звернення стягнення на майно, яке передане в іпотеку іпотекодавцем ТОВ. При цьому приватний виконавець перевіряє виконавчий документ на відповідність вимогам, зазначеним у частині 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» і не уповноважений перевіряти чи ставити під сумнів дату набрання чинності виконавчим документом, що вказана у ньому.

Позивач ТОВ у своїй апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що Виконавець не повинен був залишити виконавчий документ без виконання, оскільки це суперечить приписам пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими приватний виконавець зобов`язаний залишити виконавчий документ без виконання, як такий, що не відповідає вимогам статті 4 цього Закону.

Нотаріусом при вчиненні виконавчого напису № 1931 від 26 жовтня 2019 року було порушено строки його вчинення, передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат». Відтак, оскільки строк вчинення виконавчого напису є порушеним, то виконавчий напис є таким, що пред`явлений з пропущенням встановленого законом строку пред`явлення документа до виконання, що є окремою підставою для повернення такого виконавчого документа без прийняття до виконання.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає її розгляду.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 26 жовтня 2019 року Нотаріусом було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, передане в іпотеку ТОВ (іпотекодавець) за договором іпотеки від 06 березня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Т.О. за реєстровим № 258, у якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 06.1-20/0021 від 11 січня 2013 року, укладеним між стягувачем - Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа Банк» (далі АТ «Альфа Банк»), та боржником Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАККО ХОЛДИНГ».

У виконавчому написі зазначено, що він набирає чинності з дня його вчинення 26 жовтня 2019 року та може бути пред`явлено до примусового виконання протягом року з моменту його вчинення (а.с. 131, 132).

АТ «Альфа Банк» 13 листопада 2019 року за вих. № 01/05-11 звернулось до Виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження по виконанню вказаного виконавчого напису. До заяви було долучено: копію іпотечного договору від 06 березня 2013 року; оригінал виконавчого напису (реєстраційний номер № 1931) виданого приватним нотаріусом міського нотаріального округу Шевченко І.Л. 26 жовтня 2019 року; копію довіреності на представника АТ «Альфа Банк» від 24 жовтня 2019 року (а.с. 117, 118).

Заява АТ «Альфа Банк» відповідачем отримана 11 грудня 2019 року (вх. № 148).

11 грудня 2019 року Виконавцем винесена оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 60857580 з примусового виконання виконавчого напису № 1931, виданого Нотаріусом. У цій постанові вказано, що документ (виконавчий напис) вступив у законну силу (набрав чинності) 26 жовтня 2019 року.

ТОВ не погодилося із зазначеною постановою Виконавця та звернулося до адміністративного суду за захистом своїх прав із цим позовом.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» (далі Закон № 3425-XII) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із приписами статті 88 Закону № 3425-XII нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Стаття 89 Закону № 3425-XII визначає зміст виконавчого напису.

Зокрема, у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання.

Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом.

Виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення (стаття 91 Закону № 3425-XII).

Приписами статті 90 Закону № 3425-XII передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VІІІ).

Вимоги до виконавчого документа визначені частиною 1 статті 4 Закону №1404-VІІІ, відповідно до якої у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно із частиною 3 статті 4 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Підстави та строки повернення виконавчого документа стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем визначені у частині 4 статті 4 Закону №1404-VІІІ, відповідно до якої виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Положеннями частини 1 статті 12 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

На підставі системного аналізу наведених правових норм апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, стягнення за яким провадиться у порядку, визначеному Законом № 1404-VIII.

Вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання приватним виконавцем наведений у частині 4 статті 4 Закону № 1404-VІІІ.

При цьому виконавчий напис Нотаріуса № 1931 від 26 жовтня 2019 року за своїм змістом та формою цілком відповідає вимогам, що передбачені у частині 1 статті 4 Закону № 3425-XII, та містить вказівку на набрання чинності з дня його вчинення 26 жовтня 2019 року та на можливість пред`явлення до виконання протягом одного року з моменту вчинення. Відтак, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у Виконавця належних правових підстав для повернення цього виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Одночасно суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що Виконавець не вправі давати правову оцінку діям Нотаріуса при вчиненні виконавчого напису № 1931 від 26 жовтня 2019 року і правомірність таких дій не була предметом судового розгляду у рамках даної адміністративної справи.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вопак-Трейд» залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року у справі № 140/115/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише з підстав, передбачених частиною 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Л. П. Іщук
Постанова у повному обсязі складена 09 квітня 2020 року.