Справа № 400/1271/19
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2020 р. № 400/1271/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В. В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

про:визнання протиправними та скасування податкових повідомленнь-рішеннь від 22.05.2014 № , №, №,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач) у червні 2014 року звернувся до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вознесенської об`єднаної державної податкової інспекції Миколаївської області Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (надалі - ОДПІ або відповідач) від 22.05.2014 № про визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 40 874,20 грн. та застосування штрафної санкції на суму 10 218,55 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОДПІ від 22.05.2014 № про визначення зобов`язання з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 18 488,16 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 924,41 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОДПІ від 22.05.2014 № про визначення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осію на суму 34 110,87 грн. та застосування штрафної санкції на суму 8 527,73 грн.

В обґрунтування вимог позивач, зокрема, вказав на недоведеність ОДПІ фактів порушення ФОП ОСОБА_1 вимог податкового законодавства та, відповідно, на безпідставність збільшення грошових зобов`язань позивача.

До позовної заяви ФОП ОСОБА_1 додав копії документів на підтвердження показників його податкових декларацій (рахунки-фактури, накладні, договори, платіжні доручення, податкові накладні, рахунки на оплату, видаткові накладні) та копії декларацій з ПДВ.

У запереченнях (т. спр. 2, арк. 1-2) ОДПІ просила відмовити у задоволенні позову та зазначила, що підставою для висновків про заниження позивачем податку на додану вартість, податку на прибуток, єдиного соціального внеску стало непідтвердження реальності здійснення господарських операцій позивача з придбання у п`ятьох контрагентів (ТОВ «Ямур-Трейд», ТОВ «Арегва Техно», ТОВ «Газтрон-Україна», ТОВ «Нік-Нафта», ТОВ «Кворум-Нафта») паливно-мастильних матеріалів. Так, за твердженнями ОДПІ, позивачем під час перевірки не були надані товарно-транспортні накладні, рахунки-фактури, видаткові накладні, довіреності на прийняття товару, подорожні листи, сертифікати якості). У додаткових поясненнях (арк. спр. 2, арк. 10-12) відповідач вказав, що позивач під час проведення перевірки не надав товарно-транспортні накладні, товарну книгу кількості руху нафтопродуктів, журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів, журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів та зазначив, що оформлення, ведення і зберігання цих документів було обов`язковим для позивача в силу затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 «Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні» та затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155 «Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємства і організаціях України».

В судовому засіданні 06.08.2014 суд залучив до матеріалів справи подані позивачем копії товарно-транспортних накладних, сертифікатів відповідності та паспортів якості на придбаний товар, а також документів на підтвердження державної реєстрації контрагентів на взяття їх на податковий облік (т. спр. 2, арк. 14-30).

В судовому засіданні 28.10.2014 суд залучив до матеріалів справи подані позивачем копії складеного ДПА у Миколаївській області у листопаді 2012 року «Акта (довідки) фактичної перевірки щодо дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів» на АЗС «Анкон» № 141500030/2308/ НОМЕР_1 та журналу обліку надходження нафтопродуктів на АЗС «Анкон» (т. спр. 2, арк. 63-72).

Постановою від 28.10.2014 у справі № 814/1561/14 (т. спр. 77-80) Миколаївський окружний адміністративний суд задовольнив позов ФОП ОСОБА_1

20.05.2015 Одеським апеляційним адміністративним судом було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОДПІ на рішення суду першої інстанції (т. спр. 2, арк. 109-110).

Ухвалою від 13.08.2015 (т. спр. 2, арк. 123-124) Одеський апеляційний адміністративний суд витребував у позивача докази: видаткові накладні, товарно-транспортні накладні (постачальник - ТОВ «Арегва Техно»); докази щодо кількості придбання зрідженого газу, його транспортування та отримання (постачальник - ТОВ «Газтрон»); договір на поставку товару (постачальник - ТОВ «Кворум-Нафта»).

На виконання вищевказаної ухвали 24.11.2015 позивач подав копії документів (т. спр.2, арк. 128-142).

Ухвалою від 26.11.2015 (т. спр. 2, арк. 147-153) Одеський апеляційний адміністративний суд залишив апеляційну скаргу ОДПІ без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду - без змін.

В матеріалах справи наявна ухвала Верховного Суду України від 13.05.2016 (т. спр. 2, арк. 160), якою відповідачу було відмовлено у допуску до провадження справи за позовом ФОП ОСОБА_2 до ОДПІ, за заявою Вознесенської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Миколаївській області про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.02.2016.

Виходячи зі змісту ухвали Верховного Суду України, Вищий адміністративний суд України ухвалою від 01.02.2016 повернув ОДПІ (у зв`язку із неусуненням недоліків) касаційну скаргу на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.10.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2016.

25.11.2016 ОДПІ повторно направила до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу (т. спр. 2, арк. 164-166).

Ухвалою від 29.11.2016 (т. спр. 2, арк. 162) Вищий адміністративний суд відкрив касаційне провадження, витребував з Миколаївського окружного адміністративного суду справу № 814/1561/14 та встановив позивачу строк (10 днів з моменту отримання ухвали) для подачі заперечень на касаційну скаргу.

14.12.2016 позивач подав заперчення на касаційну скаргу (т. спр. 2, арк. 183-200); 22.12.2016 Миколаївський окружний адміністративний суд направив справу до Вищого адміністративного суду України (т. спр. 2, арк. 227).

Ухвалою від 04.03.2019 Верховний у складі судді Касаційного адміністративного суду прийняв касаційну скаргу ОДПІ до свого провадження, закінчив підготовку справи до касаційного розгляду та призначив справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження на 05.03.2019 (т. спр. 2, арк. 233).

Постановою від 05.03.2019 (надалі - Постанова ВС. т. спр. 2, арк. 234-241) Верховний Суд частково задовольнив касаційну скаргу ОДПІ: скасував постанову Миколаївського окружного адміністративного суджу від 28.10.2014 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2015 і направив справу на новий розгляд до Миколаївського окружного адміністративного суду.

У Постанові ВС, зокрема, вказано: «… в матеріалах справи відсутні оригінали документів, жодна копія, яка є в наявності, не засвідчена суддею … судом першої та апеляційної інстанцій не досліджено первинні документи на їх відповідність вимогам статті 9 Закону 996. Не встановлено наявність обов`язковості реквізитів, зокрема, печаток підприємств, наявність підпису або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу. Не встановлено, чи зареєстровані податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних …в кожному конкретному випадку слід дослідити господарську операцію у повному обсязі, перевірити, чи всі етапи підтверджено належними первинними документами … судами встановлено, що позивачем придбано паливно-мастильні матеріали … в запереченні на позов відповідачем вказано про відсутність товарно-транспортних накладних та їх обов`язковість. Проте судами першої та апеляційної інстанції це питання не досліджено … досліджуючи господарську операцію з купівлі-продажу нафтопродуктів, необхідно оцінити як саме здійснювалось перевезення такого товару, особливо, враховуючи великі об`єми постачання ... судами попередніх інстанцій порушені норми процесуального права, яке унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи внаслідок не дослідження зібраних у справі доказів …».

Ухвалою від 03.05.2019 (т. спр. 3, арк. 3-4) Миколаївський окружний адміністративний суд прийняв справу №№ 400/1271/19) до провадження, призначив судове засідання, та на виконання вказівок, що містяться у Постанові ВС, встановив сторонам строк (п`ятнадцять дів з моменту отримання копії ухвали) для подання:

відповідачу - належним чином засвідчених копій всіх документів, що були надані ним під час розгляду справи, належним чином засвідчених копій документів на підтвердження актуальності статусу ОДПІ, письмових пояснень щодо викладеного у Постанові ВС, письмових пояснень щодо встановлених порушень із зазначенням контрагента, суми господарської операції, суті порушення, донарахованої суми. У поясненних вказати відповідні сторінки акта перевірки;

позивачу - належним чином засвідчених копій всіх документів, що були надані ним під час розгляду справи, в тому числі тих, що були додані до позовної заяви, переліку документів, що подаються, з інформацією про реквізити документа та кількість сторінок, письмових пояснень щодо викладеного у Постанові ВС, доказів реєстрації податкових накладних.

Ухвалою від 24.05.2019 (т. спр. 3, арк. 20) суд замінив відповідача у справі його правонаступником - Головним управлінням ДФС у Миколаївській області (надалі - Управління).

Ухвалою від 24.05.2019 суд продовжив відповідачу процесуальний строк для подання доказів до 11.06.2019.

13.06.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву (т. спр. 3, арк. 32-35), зміст якого співпадає зі змістом заперечень та додаткових пояснень, що були надані суду у 2014 році. Управління у відзиві зауважило, що за контрагентами позивача (постачальники паливно-мастильних матеріалів) не зареєстровані транспортні засоби, і ці особи не звертались до УДАІ УМВС в миколаївській області джля отримання погодження маршрутів дорожнього перевезення небезпечнрх вантажів. До відзиву Управління додало копії всіх документів, що надавались під час розгляду справи (т. спр. 3, арк. 37-56), проте ці копії не були засвідчені належним чином. Решту вимог суду, що були викладені в ухвалі від 03.05.2019, відповідач не виконав.

У відповіді на відзив (т. спр. 3, арк. 73-77) позивач, зокрема, зазначив, що в акті перевірки відсутня інформація про ненадання під час перевірки документів; сам акт не відповідає встановленим вимогам; здійснення господарських операцій підтверджено належними первинними документами, що були надані, в тому числі, до суду першої та апеляційної інстанцій. ФОП ОСОБА_1 вказав, що оригінали документів надавались ним для огляду в судових засіданнях, але подати їх знову неможливо в зв`язку із тим, що вони не зберіглись.

У додаткових поясненнях (т. спр. 3, арк. 80-81) Управління вказало, що позивач не скористався наданим йому статтею 44 Податкового кодексу України правом надання разом із запереченням на акт перевірки відповідних документів на підтвердження показників податкової звітності. До пояснень Управління додало оригінали документів, копії яких були додані до відзиву.

Крім того, Управління подало заперечення на відповідь на відзив (т. спр. 3, арк. 111).

На підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

Як встановлено судом, в період з 10.04.2014 по 30.04.2014 посадова особа ОДПІ провела документальну невиїзну планову перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.-01.2011 по 31.12.2013, результати якої оформила актом від 12.05.2014 № 35/1700/ НОМЕР_1 (надалі - Акт, т. спр. 1, арк. 18-61).

Акт позивачем (його представником) не підписаний.

Відповідно до висновків Акта (стор. 41), позивач, зокрема, порушив:

пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податково кредиту та заниження податкових зобов`язань на суму 40 874,20 грн.;

пункт 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження сукупного оподатковуваного доходу на суму 204 371 грн. (за 2011 рік - на 30 379,65 грн., за 2012 рік - на 32 470 грн., за 2013 рік - на 141 521,35 грн.) та донарахування, відповідно, сум 4 976,34 грн., 5 305,30 грн., 23 829,23 грн.;

пункт 2 статті 7 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон № 2464), що призвело до донарахування суми 18 488,16 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від 22.05.2014 № (т. спр. 1, арк. 62) ОДПІ збільшила суму грошового зобов`язання позивача з ПДВ на 51 092,75 грн., яких 40 874,20 грн. - за основним платежем, 10 218,55 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); податковим повідомленням-рішення від 22.05.2014 № (т. спр. 1, арк. 64) ОДПІ збільшила суму грошового зобов`язання позивача з податку на доходи фізичних осіб на 42 638,60 грн., з яких 34 110,87 грн. -за основним платежем, 8 527,73 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); податковим повідомленням-рішенням від 22.05.2014 № (т. спр. 1, арк. спр. 63) ОДПІ збільшила суму грошового зобов`язання позивача з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на 19 412,57 грн., з яких 18 488,16 грн. - за основним платежем, 924,41 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Результати перевірки правильності ведення обліку, достовірності, повноти нарахування і сплати податку на доходи фізичних осіб від здійснення господарської діяльності викладені на стор. 12-18 Акта, результати перевірки в частині ПДВ - на стор. 25-30.

Виходячи з викладеного на стор. 24-25 Акта, донарахування ЄСВ в сумі 18 488,16 обумовлено висновком про заниження позивачем (на 302 371 грн.) суми сукупного оподатковуваного доходу.

Податкові повідомлення-рішення були прийняті на підставі пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України (без зазначення підпункту), з посиланням на підпункт 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Згідно з чинною у 2011-2013 редакцією пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (абзаци перший та другий), не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податків несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Інформації про відсутність податкових накладних (або про їх неналежне оформлення) Акт не містить.

На стор. 29-30 Акта вказано: «… за результатами опрацювання відхилень сум податкового кредиту з ПДВ, виявлених Системою автоматизованого співставлення податкових зобов`язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні Міндоходів України, встановлено завищення сум податкового кредиту, всього у сумі 53371,44 грн., в тому числі за листопад місяць 2011 року в сумі 8400,00 грн. (ТОВ ЯМУР-ТРЕЙД пн. № 2 від 16.11.2011), за жовтень 2012 року в сумі 2377,00 грн. (платник не визначено), за листопад 2012 року в сумі 14289,67 грн. (платник не визначено), за липень 2013 року в сумі 13528,77 грн. (ТОВ НІК-НАФТА пн. № 87 від 05.07.2013 … за вересень місяць 2013 року в сумі 14775,5 грн. (ТОВ НІК-НАФТА пн. № 138 від 13.09.2013 … та заниження податкового кредиту на суму 12496,74 грн. в тому числі за жовтень 2011 року на суму 2324,07 грн. (ТОВ КВОРУМ НАФТА № 575 від 21.10.2011 …), за червень 2012 року на суму 5128,00 грн. (ТОВ ГАЗТРОН № 575 від 17.06.2012 …) та грудень 2012 року на суму 5044,67 грн. (ТОВ НІК НАФТА № 8 від 07.12.2012 …). Перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року встановлено його завищення на загальну суму 40874,20 грн. …». Виходячи з цієї інформації, вказана у податковому повідомленні-рішенні № сума є різницею між 53 371,44 грн. (сума завищення позивачем податкового кредиту) та 12 496,74 грн. (сума заниження позивачем податкового кредиту).

Отже, згідно з Актом, за результатами перевірки посадова особа ОДПІ дійшла висновку, що позивач незаконно включив до податкового кредиту суми, що вказані у податкових накладних ТОВ «Ямур-Трейд» та ТОВ «Нік-Нафта». Відомостей про те, що до суми 53 371,44 грн. увійшли суми ПДВ, зазначені у податкових накладних інших контрагентів, Акт не містить. За таких обставин, викладені у запереченнях доводи відповідача суд відхилив як недоречні.

Відповідно до чинної у 2011-2013 роках редакції пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. На стор. 14 Акта вказано: «… перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку 5 до податкової декларації, встановлено, що в 2011 році завищено витрати на суму 30379,65 грн. в 2012 році на суму 32470,00 грн., за 2013 рік на суму 141624,35 грн. чим порушено п.п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 177.10 ст. 177 Кодексу …».

При цьому, якщо суми завищення за 2011 та 2013 роки пояснені арифметично у таблиці на стор. 14 Акта, то встановити, яким чином ОДПІ визначила суму завищення за 2012 рік, неможливо. У цій таблиці відповідач навів показники: вартість документально підтверджених витрат за даними податкової декларації - грн., вартість документально підтверджених витрат за даними перевірки 634232,00 грн., розбіжність 32470,00 грн.

Суд зауважив, що у висновках Акта та у відповідному податковому повідомленні-рішенні відсутня інформація про порушення позивачем пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 86.1 статті 86 Податкового кодексу України (в редакції, що буда чинною у травні 2014 року), результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Як вказано вище, позивач не підписав Акт.

На стор. 43 вказано, що ФОП ОСОБА_1 відмовився від підписання Акта.

Абзацом другим пункту 86.3 статті 86 Податкового кодексу України встановлено, що у разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта (довідки) посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови.

Аналогічна норма міститься у пункті 4.3 розділу IV затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 № 395 «Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами» (наділ - Порядок № 395).

Відповідач не надав доказів належного оформлення факту відмови позивача від підписання Акта.

Пункт 54.3 статті 54 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною у травні 2014 року) містив шість підпунктів - підстав для самостійного визначення контролюючим органом суми грошових зобов`язань платника податків.

Оскільки, як вказано вище, у податкових повідомленнях-рішеннях ОДПІ послалась на підпункт 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (документальна перевірка), суд дійшов висновку, що підставою для визначення позивачу суми грошових зобов`язань був підпункт 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, згідно з яким контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єктом оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках, та підпункт 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України (в частині ЄСВ).

Згідно з чинною у травні 2014 року редакцією підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, документальною вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку та пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу (пункт 77.8 статті 77 Податкового кодексу України).

Згідно зі статтею 83 Податкового кодексу України, для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є:

документи, визначені цим Кодексом;

податкова інформація;

експертні висновки;

судові рішення;

інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Абзацом першим пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до пункту 1.3 розділу І Порядку № 395, перед початком проведення документальної перевірки діяльності платника податків за місцезнаходженням податкового органу посадова особа, відповідальна за проведення перевірки, зобов`язана прийняти надані платником податків оригінали документів, пов`язаних із провадженням діяльності за період, що перевіряється. Зазначені документи приймаються за описом, складеним платником податків за власним бажанням. Опис наданих для перевірки документів складається у двох примірниках особисто платником податків у присутності посадової особи, відповідальної за проведення перевірки. В опису в обов`язковому порядку зазначається переданий документ із указанням його найменування, номера та дати видачі. У разі наявності значної кількості однотипних документів, наприклад накладних на придбання товару, в описі допускається запис із зазначенням назви однотипних документів (накладна), їх кількості, за який період діяльності вони надані та кількості аркушів. У кінці опису платником податків повинно бути зазначено, що для проведення перевірки документи надані в повному обсязі, інші документи, пов`язані із провадженням діяльності, відсутні. Посадова особа, яка здійснює перевірку, ознайомившись із наданими для перевірки документами, перевіривши їх наявність за описом, робить у ньому запис про прийняття для проведення документальної перевірки документів, пов`язаних із провадженням діяльності, зазначає дату їх прийняття та ставить особистий підпис. У разі відмови платника податків або його законних представників від особистого складання опису такий опис складається посадовою особою, відповідальною за проведення перевірки, у присутності платника податків. При цьому цей факт зазначається в акті перевірки. Один примірник опису додається до матеріалів перевірки, інший залишається у платника податків.

В Акті (стор. 8) посадова особа ОДПІ вказала, що «… опис наданих для перевірки документів складений особисто самозайнятою особою Коноваленко А.В. в присутності головного державного ревізора-інспектора сектору доходів і зборів з фізичних осіб Веселинівського відділення Вознесенської ОДПІ …».

Копія опису в матеріалах справи відсутня.

Жодних посилань на те, що показники податкових декларацій позивача не були підтверджені належним чином оформленими первинними документами, Акт не містить.

З урахуванням цього, суд визнав безпідставними викладені у запереченнях та у відзиві доводи відповідача про те, що саме відсутність відповідних документів стала приводом для висновку про нереальність господарських операцій.

Суд зауважив, що у справі про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення зміст заперечень контролюючого органу не може ґрунтуватися на обставинах (фактах), що не були зазначені в акті перевірки, оскільки саме акт перевірки, згідно з визначенням, що міститься у пункті 1.4 розділу І Порядку № 395, є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

З приводу відсутності у справі оригіналів (належним чином засвідчених копій) документів суд зазначив таке.

По-перше, як вказав ФОП ОСОБА_1 , первинні документи за 2011-2013 роки в нього не збереглись. Згідно з пунктом 44.3 статті 44 Податкового кодексу України, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті (первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством), а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності. Якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті (пункт 44.4 статті 44 Податкового кодексу України).

На думку суду, використане у Податковому кодексі України словосполучення «вирішення справи судом» необхідно розуміти як набрання судовим рішенням законної сили. Законної сили постанова Миколаївського окружного адміністративного суду, згідно зі статтею 254 чинної в той час редакції Кодексу адміністративного судочинства України, набрала 26.11.2015.

Отже, у позивача не було обов`язку зберігати первинні документи за 2011-2013 роки до 2019 року.

За таких обставин, суд визнав, що можливість виконати вказівки, що містяться у Постанові ВС (дослідити оригінали первинних документів), втрачено.

По-друге, єдина інформація про реквізити первинних документів, що міститься в Акті, - це інформація про податкові накладні (стор. 29-30). Відповідно, суд позбавлений як можливості встановити, на підставі яких первинних документів відповідач дійшов висновків про заниження сум податкових зобов`язань позивача, так і можливості визначити, чи є наявні у справі копії первинних документів належними доказами.

До того ж, на стор. 28 Акта вказано, що посадова особа контролюючого органу перевірила задекларовані позивачем суми податкового кредиту з ПДВ на підставі податкових накладних, товарно-транспортних накладних, накладних, договорів, рахунків-фактур, реєстрів виданих податкових накладних, банківських виписок.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Як вказано вище, носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового законодавства є акт.

При цьому, Порядком № 395 встановлені вимоги до акта документальної перевірки.

Так, відповідно до пунктів 1.6, 1.7 розділу І, за результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

У підпункті 2.3.2.2 пункту 2.3 розділу ІІ Порядку № 395 вказано, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти: зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підстав яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

Вказаним вимогам Акт не відповідає, оскільки не містить інформації про операції позивача, про первинні документи, про докази, що підтверджують факти порушень.

Суттєвість недоліків Акта, на думку суду, ставить під сумнів сам факт проведення контролюючим органом документальної перевірки.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач не підтвердив належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факт порушення позивачем пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України та пов`язаного з цим порушення статті 7 Закону № 2464.

З урахуванням наведеного, суд визнав, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати (сплачена позивачем сума судового збору) розподіляються, відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код за ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати прийняте 22.05.2014 Вознесенською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення № .

3. Визнати протиправним та скасувати прийняте 22.05.2014 Вознесенською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення № .

4. Визнати протиправним та скасувати прийняте 22.05.2014 Вознесенською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення № .

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код за ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 226,29 грн, сплачений за платіжним дорученням від 05.06.2014 № 360.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна