Справа № 500/2560/19
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/2560/19 пров. № А/857/2874/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Онишкевича Т.В.,

за участі секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Колцуняка Ю.В.,

представника відповідача Прокопович І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року (рішення ухвалене у м. Тернопіль судом у складі головуючого судді Шульгача М.П. в порядку спрощеного провадження, повний текст рішення суду складено 28 січня 2020) у справі №500/2560/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, суд-

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, в якому просив визнати протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням травми, що була отримана під час проходження служби в поліції (міліції) та отримана внаслідок виконання службових обов`язків та зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі і порядку, передбаченому ст.ст. 97, 99 Закону України «Про Національну поліцію», Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що звернувся із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі п.5 ч. 1 ст. 97 Закону Україги «Про національну поліцію» до т.в.о. начальника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України полковника поліції Олексія Пилипенка. 21.10.2019 року ОСОБА_1 надійшла відповідь від 16.10.2019 року № 8861/43 - 03/0119 «Про виплату одноразової грошової допомоги», якою відмовлено в призначені та виплаті ОГД на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про національну поліцію», оскілки відсутні підстави для отримання такої.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії задоволено.

Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі і порядку, передбаченому ст.ст. 97, 99 Закону України «Про Національну поліцію», Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що при винесенні рішення судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування апеляційних вимог відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що позивачу встановлена ІІІ група інвалідності, одноразова грошова допомога в цьому випадку призначається за наявності трьох умов, дві з яких (причина звільнення хвороба та настання інвалідності не пізніше ніж 6 місяців після звільнення зі служби) у позивача відсутні. Апелянт посилається на низку Постанов Верховного Суду, а саме у справах №373/1188/16-а, №822/3788/17, №823/1798/18.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що ОСОБА_1 , проходив службу в органах внутрішніх справ та Національній поліції України.

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 10 вересня 2018 року №156 о/с, він був звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» (надалі - Закон).

Відповідно до наказу УМВС України в Тернопільській області від 16.02.2011 року № 175 відряджено команду до складу якої входив ОСОБА_1 для проведення змагань, спартакіади МВС України із службово-прикладних видів спорту 12 15 квітня 2011 року у м. Черкаси, Чемпіонат МВС України з рукопашного бою. 14 квітня 2011 року під час проведення описуваних вище змагань ОСОБА_1 отримав закриту черепно мозкову травму (струс головного мозку).

За даним фактом Ліквідаційною комісією УМВС України в Тернопільській області проведено розслідування нещасного випадку, за результатами якого було складено акти за Формами Н-1* та Н-5* і встановлено, що нещасний випадок (поранення) із лейтенантом міліції ОСОБА_1 стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Постановою ВЛК ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Тернопільській області» від 16 серпня 2019 року травма ОСОБА_1 «ЗЧМТ. Струс головного мозку. ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків».

26.03.2019 року Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12ААБ №473298 позивачу встановлено третю групу інвалідності, захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції. Інвалідність встановлена до 01.04.2020 року.

25.09.2019 року довідкою за № 0021578 медико-соціальної експертної комісії встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 30% (тридцять).

В акті розслідування нещасного випадку, що стався 14.04.2011року від 26.06.2019року (а.с.13), відображено, що нещасний випадок із позивачем стався під час проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Позивач звернувся з заявою до т.в.о. начальника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (надалі - ДВБ НП України) полковника поліції Олексія ОСОБА_2 про виплату одноразової грошової допомоги (надалі - ОГД) у зв`язку із тим, що під час проходження служби в ОВС, при виконанні службових обов`язків отримав ЗЧМТ (струс головного мозку). При цьому, у вказаній заяві позивач не конкретизував обставин з приводу того, яку одноразову допомогу йому слід було виплатити чи у зв`язку із настанням інвалідності, чи у зв`язку із відсотком втрати працездатності. До вказаної заяви позивач додав довідку МСЕК про встановлення інвалідності.

ОСОБА_1 надійшла відповідь від 16.10.2019 року № 8861/43 - 03/0119, якою відмовлено в призначені та виплаті одноразової грошової допомоги .

Дана відмова обґрунтована тим, що на думку суб`єкта владних повноважень у скаржника відсутні підстави для отримання ОГД у зв`язку із тим, що така виплата на підставі пункту 3 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» призначається та виплачується в разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Дослідивши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що предметом спору у даній справі є оцінка правомірності дій відповідача щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, яка зазначена в довідці МСЕК, а саме 26.09.2019 року. Відповідно до ч. 6 ст. 100 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права. Згідно до пункту 5 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року, № 580-VIII ОСОБА_1 має законне право на призначення одноразової грошової допомоги, дане право підтверджується вищевказаними довідками, а тому позов задоволив.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів встановила таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Підстави для виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, визначені статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII (далі по тексту постанови іменовано Закон № 580-VIII).

Стаття 97 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає ряд альтернативних видів та підстав для виплати одноразової грошової допомоги, що призначаються у разі:

- загибелі (смерті);

- визначення поліцейському інвалідності;

- втрати працездатності без визначення інвалідності.

Стаття 99 цього ж Закону визначає розміри одноразової грошової допомоги в залежності від підстав набуття права на її отримання, визначених ст.97 названого Закону.

Отож, положення названих норм Закону № 580-VIII визначають чіткі підстави та умови для отримання одноразової грошової допомоги в залежності від тяжкості наслідків, як то смерть, втрата працездатності без встановлення інвалідності чи встановлення інвалідності. В залежність від підстав набуття права на одержання одноразової грошової допомоги визначений і розмір одноразової грошової допомоги.

А тому правильне визначення підстави із зазначенням конкретного пункту ч.1 ст. 97 закону № 580-VIII є основною умовою для з`ясування наявності чи відсутності такого права у позивача.

Так, відповідно до пункту 3 ч.1 статті 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

Як вказує позивач у позовній заяві, він просив у заяві здійснити виплату одноразової грошової допомоги на підставі п.5 ч. 1 ст.97 Закону № 580-VIII , тобто у зв`язку із втратою працездатності без встановлення інвалідності.

Натомість, як встановлено судом апеляційної інстанції із змісту заяви позивача про виплату одноразової грошової допомоги (а.с. 32) не вбачається обставин, що позивач просив виплатити йому одноразову допомогу саме на підставі п.5 ч. 1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію», а наданий до заяви перелік документів свідчить про обставини стосовно встановлення позивачу інвалідності.

В свою чергу розглянувши вказану заяву позивача та додані до неї документи з яких вбачаються обставини щодо встановлення позивачу інвалідності, відповідач відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги на підставі п.3 ч.1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з відсутністю правових підстав для призначення такої допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.

З аналізу пункту 3 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» випливає, що зазначене положення Закону застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення):

- інвалідність повинна наступити внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції;

- інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;

- причиною звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.

Право на отримання одноразової грошової допомоги у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, регулюється п.4 ч.1 ст. 97 Закону.

Для виникнення права за цим пунктом інвалідність повинна наступити внаслідок захворювання (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із проходженням служби, інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення зі служби, причина звільнення повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним із проходженням служби.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах висловлена у Постановах Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі №810/836/18, від 19 вересня 2018 року у справі №373/1188/16-а, від 15 квітня 2019 року у справі №823/1798/18.

Як вбачається із матеріалів справи та не оспорюється сторонами, інвалідність наступила внаслідок захворювання пов`язаного із проходженням служби (аркуш справи 17).

Інвалідність встановлена 26.03.2019 року, датою звільнення є 10.09.2018 року. Тобто інвалідність встановлена поза межами 6-місячного строку після звільнення особи з поліції.

Підстава звільнення позивача є п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» - «за власним бажанням».

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги за п.3 ч.1 ст. 97 закону № 580-VIII, оскільки відсутні дві обов`язкові умови для виникнення такого права.

За наведених обставин, колегія суддів вважає підставною відмову органу національної поліції у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги за п.3 ч.1 ст. 97 закону № 580-VIII.

Натомість, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення вказані обставини не зважив та безпідставно зобов`язав відповідача призначити позивачу одноразову допомогу за всіма без винятку підставами, що перелічені у ст. 97 Закону № 580-VIII та у всіх без винятку розмірах, передбачених численними пунктами ст. 99 цього ж Закону.

Стосовно ж доводів позивача про наявність у нього права на призначення одноразової грошової допомоги на підставі пункту 5 частини 1 статті 97 Закону, то колегія суддів зазначає, що із змісту заяви позивача яка була подана на адресу відповідача колегія суддів не вбачає посилань позивача про необхідність призначення йому одноразової грошової допомоги саме на підставі положень вказаного пункту.

Відповідно до частини 6 ст.100 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

З огляду на вищенаведені обставини справи та положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що строки визначені частиною 6 ст.100 Закону України «Про Національну поліцію» для звернення позивача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги на підставі п.5. ч.1 ст. 97 Закону № 580-VIII не сплинули, а відтак позивач вправі в установленому порядку звернутися до відповідача із заявою та відповідними документами про виплату йому саме вказаного виду одноразової грошової допомоги.

Зважаючи, що відповідної заяви про виплату позивачу одноразової грошової допомоги на підставі п.5. ч.1 ст. 97 Закону № 580-VIII до відповідача не надходило, рішення суду першої інстанції в частині покладання обов`язку на відповідача в призначенні та виплати позивачу одноразової грошової допомоги за всіма підставами, переліченими у статті 97 та у всіх розмірах, передбачених ст. 99 Закону є передчасним, оскільки відповідач відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги лише на підставі п. 3 ч.1 ст. 97 і така відмова є правомірною. Стосовно ж інших підстав перелічених у ст. 97 (серед яких і п.5 ч.1 ст.97), то відповідач відповідної заяви про виплату такої допомоги за названим пунктом відповідачу не подавав, а відповідно відповідач у виплаті такої допомоги не відмовляв.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на вищенаведене колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року у справі № 500/2560/19 скасувати.

Прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (с. Шабалин, Бережанського району, Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України. (вул. Богомольця, 10, м. Київ, ).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 09 квітня 2020 року.