Справа № 184/2652/19 (2-а/184/4/20)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2020 року м. Дніпросправа № 184/2652/19 (2-а/184/4/20)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 р. у справі № 184/2652/19 (2-а/184/4/20)

за позовом ОСОБА_1

до Заступника командира взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Сови Віталія Віталійовича,

третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України,

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне порушення серії ЕАК №1875052 від 18.12.2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255,00 гривень.

Рішенням суду першої інстанції позов було задоволено. Суд обґрунтував своє рішення тим, що відповідачем не надано належних доказів вчинення правопорушення.

Не погодившись з рішенням суду, третя особа в справі оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин справи.

В апеляційній скарзі посилається на те, що Департамент патрульної поліції безпідставно не було залучено судом до участі в справі в якості третьої особи.

Судом не враховано, що відповідач є посадовою особою ДПП, а тому будь-яке рішення суду може вплинути на права та обов`язки департаменту, який є органом державної влади і несе відповідальність за дії своїх працівників.

Зазначає, що судом не було повно і всебічно досліджено матеріали справи.

Так, в позовній заяві позивач зазначав, що він не заперечує, що виїхав на зустрічну, але начебто через те, що він не бачив дорожнього знаку, чим фактично підтверджує вчинення правопорушення.

Доказів того, що факт правопорушення не мав місце з боку позивача, останній суду не надав.

Наголошує, що відповідачем було дотримано законодавчих норм під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Просить скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача до суду не надходило.

Сторони повідомлені судом про заходи з приводу карантину, встановленого з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), клопотання про відкладення справи суду від учасників справи не надійшли. Справа розглядається в порядку письмового провадження.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ЕАК №1875052 від 18.12.2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255,00 гривень.

Суть порушення, за яке притягнуто позивача до відповідальності полягала в тому, що 18.12.2019 року о 09.27 годині по вул. Воскресенська, 22 в м. Дніпро позивач, керуючи транспортним засобом, не виконав вимогу дорожнього знаку 5.7.2, а саме здійснив виїзд та рух проти напрямку потоку автомобілів, чим порушив п. 33 ПДР України.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних доказів, що підтверджують наявність адміністративного правопорушення та інших обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд першої інстанції, посилаючись на висновок, який зробила колегія суддів Касаційного адміністративного суду ВС в постанові від 24 квітня 2019 року у справі №127/12081/17, вірно зазначив, що у відповідності до п. 8.1 Правил дорожнього руху, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно п. 8.21 Правил дорожнього руху, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Відповідно до п. 10.1.1 ДСТУ 4100-2014 дорожні знаки потрібно розташовувати так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатування і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо). Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено.

Неналежна організація дорожнього руху не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Положеннями п. 10.7.8 ДСТУ 4100-2014 визначено, що знаки 5.7.1 і 5.7.2 "Виїзд на дорогу з одностороннім рухом" потрібно застосовувати для позначення виїзду на проїзну частину дороги з однобічним рухом та встановлювати перед усіма боковими виїздами на неї.

Позивач стверджував, що виїхав на зустрічну смугу внаслідок того, що знак 5.7.2 був встановлений неналежним чином, що усуває вину позивачу у вчиненні порушення.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, доведенню в цій справі підлягала вина позивача у вчиненні порушення, оскільки її відсутність виключає можливість притягнення до відповідальності. Доказів вини позивача матеріали справи не містять.

За таких обставин постанову не можна визнати законною, так як у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1ст.122 КУПАП.

Крім того, відповідно до ч.1 п.1ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Таким чином колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо визнання позивачем вчиненого порушення.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника щодо недоведеності позивачем відсутності правопорушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп / 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного також неможливо перекладення на позивача обов`язку доведення відсутності правопорушення, оскільки це було б порушенням презумпції невинуватості.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів наголошує, що вони не мають безпосереднього відношення до цієї справи, є узагальненими положеннями і не відповідають обставинам справи, тому не підлягають оцінці.

Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 р. у справі № 184/2652/19 (2-а/184/4/20) залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили с дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко