Справа № 140/3467/20
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог

15 квітня 2020 року ЛуцькСправа № 140/3467/20
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Любешівської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління соціального захисту населення Любешівської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати з 17 липня 2018 року щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов`язання відповідача негайно нарахувати та виплатити з 17 липня 2018 року щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі, що дорівнює 40% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на відповідний рік та виплачувати до припинення такого права.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є особою, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та постійно проживає в населеному пункті на території Любешівського району Волинської області, який входить до переліку таких, які віднесені до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок радіоактивного забруднення, а тому враховуючи рішення Конституційного Суду №6-р/2018 від 17 липня 2018 року має право на щомісячне отримання грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі, що дорівнює 40% від мінімальної заробітної плати встановленої законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Однак, усупереч статті 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідач не здійснює нарахування та виплату щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства з 17 липня 2018 року, що є порушенням майнових та конституційних прав позивача.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до пункту 2 частини першої статті 263 КАС України; запропоновано позивачу в десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду, або вказати інші підстави для поновлення строку в частині позовних вимог, про не нарахування та невиплати щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства за період з 17 липня 2018 року по 05 вересня 2019 року.

06 квітня 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 від 02.04.2020 щодо строку звернення до адміністративного суду, в якій він вказує на те, що про відновлення статті 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому стало відомо після публікації в районній газеті «Нове життя» 13.02.2020 Він не має юридичної освіти, та вважає, що відповідач повинен здійснювати нарахування та виплату допомоги саме з 17.07.2018. Крім того, статтею VI Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, встановлено тридцятирічний строк позовної давності.

На підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач доказів не надав.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку, що заява щодо строку звернення до адміністративного суду позивача задоволенню не підлягає, а позовні вимоги в частині визнання бездіяльності протиправною щодо ненарахування та невиплати позивачу щомісячної грошової допомоги у зв`язку із обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання йому нарахувати та виплатити за період із 17 липня 2018 року по 04 вересня 2019 року та виплачувати допомогу до припинення такого права підлягають залишенню без розгляду, тобто за період, що передував шести місячному строку на звернення до суду, з огляду на наступне.

Частинами першою-другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України установлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою і четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду.

Як установлено, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом 05 березня 2020 року (датований штемпель поштового відділення на конверті), вимоги якого стосуються і пов`язані із ухваленням Конституційним Судом України рішення № 6-р/2018 від 17 липня 2018 року, тобто за межами шестимісячного строку звернення до адміністративного суду щодо призначення та виплати щомісячної грошової допомоги з 17 липня 2018 року.

Суд звертає увагу, що строк звернення до суду з даним позовом обчислюється з дати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Рішення Конституційного Суду України ухвалене 17 липня 2018 року і було опубліковане у «Віснику Конституційного Суду України» та інших офіційних друкованих виданнях України. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення (частина друга статті 152 Основного Закону України).

Тобто, на переконання суду, право на звернення із даним адміністративним позовом у позивача виникло 17 липня 2018 року (із дати ухвалення рішення Конституційного Суду України № 6-р/2018 від 17 липня 2018 року).

Таким чином, суд встановив, що перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, в тому числі і юридична необізнаність у законодавстві, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Посилання на статтю VI Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, якою встановлено тридцятирічний строк позовної давності суд не бере до уваги, оскільки тридцятирічний строк позовної давності встановлений цією статтею за шкоду по відношенню до смерті і тілесного ушкодження, починаючи з дня ядерного випадку, та не застосовується до відшкодування соціальних виплат у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства. Крім того, ядерний випадок, а саме Чорнобильська катастрофа, відбувся в ніч на 26 квітня 1986 року, тобто більше як 30 років тому.

Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин судом враховано висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справу № 227/2015/17.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії», зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЕREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; KREUZ v. POLAND № 28249/95).

З огляду на встановлене і з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду, керуючись наведеними нормами та джерелами права, суд дійшов висновку про пропущення ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду із даним позовом у частині визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії з 17 липня 2018 року по 04 вересня 2019 року, оскільки позивач не вказав і не підтвердив відповідними доказами про існування об`єктивно непереборних обставин, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

За таких обставин позовні вимоги позивача заявлені поза межами шестимісячного строку звернення, які стосуються відмови в нарахуванні та призначенні щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, підлягають залишенню без розгляду у зв`язку з пропущенням шестимісячного строку звернення до суду.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 242, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Любешівської районної державної адміністрації у частині визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії за період із 17 липня 2018 року по 04 вересня 2019 року залишити без розгляду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя В.В. Мачульський