Справа № 460/2696/20
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі
09 квітня 2020 року м. Рівне №460/2696/20
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом
Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
до Ліквідаційної комісії Регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області
прозобов`язання вчинення певних дій,
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі по тексту судового рішення - позивач) до Ліквідаційної комісії Регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області (далі по тексту судового рішення відповідач) у якому позивач просить суд зобов`язати Ліквідаційну комісію Регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області провести звірку з Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області в територіальних сервісних центрах № 5641 Регіонального сервісного центру МВС у Рівненській області за період з 01.05.2019 по 31.07.2019, № 5642 Регіонального сервісного центру МВС у Рівненській області за період з 01.02.2019 по 31.08.2019, № 5643 Регіонального сервісного центру МВС у Рівненській області за період з 01.04.2019 по 30.06.2019, № 5644 Регіонального сервісного центру МВС у Рівненській області за період з 01.07.2019 по 31.12.2019 щодо правильності та своєчасності сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування при набутті права власності на легкові автомобілі, що підлягають першій державній реєстрації в Україні територіальними органами МВС України, з наданням первинних документів усіх справ фізичних та юридичних осіб.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що органом, який контролює надходження збору на обов`язкове страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів (за кодом 24140300) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 №106 «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету» є органи Пенсійного фонду. Вказує, що нормами статті 64 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі передбачена можливість безоплатного отримання органами Пенсійного фонду відомостей від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, необхідних для виконання функцій.
Так, позивач зазначає, що на виконання ним функцій контролю за надходження збору на обов`язкове страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів, а також з метою забезпечення виконання наказу Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, ним прийняті накази та відповідні повідомлення про проведення звірки в територіальних сервісних центрах №5641, №5642, №5643 та №5644. Натомість, позивач вказує, що відповідач фактично відмовив йому у проведенні такої звірки та у наданні первинних документів, необхідних для здійснення державної реєстрації, посилаючись на норми Закону України «Про інформацію».
Позивач вважає, що ненаданням відповідних документів та непроведенням звірки щодо правильності та своєчасності сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування при набутті права власності на легкові автомобілі, відповідачем порушене право та обов`язок щодо здійснення контрольних функцій територіальним органом Пенсійного фонду України, що, в свою чергу, стало наслідком звернення до адміністративного суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, варто зазначити наступне.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття суд, встановлений законом зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС).
Спором адміністративної юрисдикції у розумінні пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Ужитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Відповідно до частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:
1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;
2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;
3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;
4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;
5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;
6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;
7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;
8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;
9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;
10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;
11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони, за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;
12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень;
13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років.
Отже, за змістом наведених норм до адміністративного суду за зверненням суб`єкта владних повноважень може бути подано позов лише у випадку спору між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також коли право звернення до суду з позовом до іншого суб`єкту владних повноважень надано такому суб`єкту законом.
Отже, за загальним правилом один орган державної влади не може звертатися з позовом до іншого органу, бо це означатиме позов держави до неї самої. Винятком є компетенційний спір.
Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №820/3713/17 за змістом наведених правових норм, компетенційними є спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб`єкти владних повноважень. Тобто позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень - відповідач своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.
В постанові Верховного Суду від 5 липня 2019 року у справі №802/833/17-а сформовано висновок, відповідно до якого, компетенція - це сукупність повноважень, прав та обов`язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов`язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань. Компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень може перетинатися, внаслідок чого виникає компетенційний спір. Завданням суду у компетенційних спорах, з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства, є розв`язання законодавчої колізії, а також усунення наслідків дублювання повноважень.
Судом встановлено, що спір між Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області та Ліквідаційної комісії Регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області виник внаслідок реалізації територіальним органом Пенсійного фонду України його власних контрольних функцій щодо правильності та своєчасності сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування при набутті права власності на легкові автомобілі, що підлягають першій державній реєстрації в Україні територіальними органами МВС України. Натомість, варто зауважити, що хоча і сторони спору за організаційно-правовою формою є органами державної влади, однак, відповідно до положень чинного законодавства України, в тому числі й Положення про територіальний сервісний центр МВС, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 29.12.2015 № 1646, на відповідача аналогічних контрольних функцій щодо правильності та своєчасності сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування - не покладено, тобто здійснення такого контролю не входить до складу його компетенції.
В свою чергу, предметом позову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до Ліквідаційної комісії Регіонального сервісного центру МВС є зобов`язання провести звірку щодо правильності та своєчасності сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування при набутті права власності на легкові автомобілі, що підлягають першій державній реєстрації в Україні територіальними органами МВС України, з наданням первинних документів усіх справ фізичних та юридичних осіб.
Натомість, як імперативно встановлено нормами частини 4 статті 5 КАС України, випадку звернення органу Пенсійного фонду України до органу МВС України з позовом про проведення відповідних звірок ані Конституцією, ані законами України прямо не передбачено.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За таких обставин, а також беручи до уваги правові висновки, зроблені Великою палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 13 березня 2019 року у справі №820/3713/17 та від 12 червня 2019 року у справі №9901/70/19, за відсутності компетенційного спору між позивачем та відповідачем, у відкритті провадження в адміністративній справі належить відмовити.
При цьому, відмовляючи у відкритті провадження, суд не зазначає відповідно до частини 6 статті 170 КАС України до юрисдикції якого суду віднесено розгляд цієї справи, з огляду на те, що ця справа не підсудна жодному суду.
Такий висновок ґрунтується на правовій позиції, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №9901/70/19.
Так, у вказаній справі суд зазначив, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.
З огляду на відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з поданням позову, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 170, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №460/2696/20 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до Ліквідаційної комісії Регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області про зобов`язання вчинення певних дій.
Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Суддя Щербаков В.В.