Справа № 812/1674/16
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року справа №812/1674/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів: Компанієць І.Д., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія», Головного управління ДПС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року у справі №812/1674/16 (головуючий суддя І інстанції Смішлива Т.В., складене у повному обсязі 17 січня 2020 року у м. Сєвєродонецьку Луганської області) за позовом Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» до Офісу великих платників податків Державної податкової служби, Головного управління ДПС у Луганській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та пені, -

УСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» (далі позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило: визнати протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної податкової служби України та Головного управління ДПС в Луганській області, що полягає у несвоєчасному наданні органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету та несвоєчасному внесенні в єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування узгодженої суми бюджетного відшкодування січня та лютого 2014 року в розмірі 10166187,00 грн. та 15590753,00 грн. відповідно; стягнути з державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської Служби України в Луганській області узгоджені суми бюджетного відшкодування за деклараціями січня 2014 року (заява № від 19.02.2014) в сумі 10166187,00 грн., та лютого 2014 року (заява № від 19.03.2014) в розмірі 15590753,00 грн., стягнути суму пені податкового періоду січня 2014 року в розмірі 6178232,68 грн. і податкового періоду лютого 2014 року - 9348264,48 грн. від суми боргу відповідно на користь ПРАТ «Линік», ідентифікаційний код 32292929, на рахунок в АТ «ОТП-Банк», м. Київ (т. 2, а.с. 69-74).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, позивачем своєчасно подано до податкового органу податкову декларацію з ПДВ за січень 2014 року, у якій заявлено до відшкодування ПДВ у розмірі 10166187,00 грн, а також подано заяву на відшкодування вказаної суми на рахунок позивача. В декларації з ПДВ за лютий 2014 року позивачем заявлено до відшкодування суму ПДВ у розмірі 15590753,00 грн, про що також подано відповідну заяву. Податкові повідомлення-рішення від 11.04.2014, у тому числі і податкове повідомлення-рішення форми «В1» № про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування ПДВ по декларації за січень 2014 року на суму 10166187,00 грн., складені за результатом документальної позапланової невиїзної перевірки, скасовані постановою Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2015 у справі № 820/20134/14, залишеної в силі Вищим адміністративним судом України ухвалою від 06.04.2016, підтвердивши право позивача на бюджетне відшкодування ПДВ, у заявленому в декларації за січень 2014 року розмірі. Крім того, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2014 у справі №820/16574/14, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі акту перевірки від 07.05.2014, у тому числі і податкове повідомлення-рішення форми «В1» № про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування ПДВ по декларації за лютий 2014 року на суму 15590753,00 грн., отже судом підтверджено право позивача на бюджетне відшкодування ПДВ за лютий 2014 року на суму 15590753,00 грн. Однак, відповідач до тепер не виконав свого обов`язку та не подав до казначейської служби висновок про перерахування позивачу вказаної суми ПДВ. Посилається на п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України, якою передбачено право позивача на отримання пені на не відшкодовані суми заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість у розмірі 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення. З посиланням на практику Європейського суду з прав людини вважав, що суд під час розгляду справи повинен обрати ефективний спосіб правового захисту та прийняти рішення, яке може бути виконаним.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» задоволено частково. Стягнуто на користь Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» з Державного бюджету України узгоджені суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за декларацією за січень 2014 року у розмірі 10166187,00 грн., за декларацією за лютий 2014 року у розмірі 15590753,00 грн., пеню, нараховану на заборгованість з ПДВ січня та лютого 2014 року по 15 червня 2016 року включно у сумі 5979434,99 грн., а всього у сумі 31736374,99 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із таким судовим рішенням, позивачем та відповідачем Головним управлінням ДПС у Луганській області подані апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, позивач просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині не задоволення позовних вимог щодо стягнення повної суми пені та стягнення судового збору, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити повністю. Відповідач просить скасувати рішення в частині стягнення з Державного бюджету України бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за січень 2014 року у розмірі 10166187,00 грн. та за декларацією за лютий 2014 року у розмірі 15590753,00 грн., пеню, нараховану на заборгованість з ПДВ січня та лютого 2014 року по 15 червня 2016 року включно у сумі 5979434,99 грн., а всього 31736374,99 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що судом не взято до уваги, що в структурі позову і позовних вимог позивач визначив, що вимога про визнання бездіяльності протиправною є похідною, тому судовий збір за таку вимогу не сплатив, що узгоджується з практикою справляння судового збору. Посилаючись на п. 200.15 ст. 200 ПК, зазначає, що в редакції цієї норми визначений механізм відновлення процедури, що не є тотожнім з моментом виникнення права на бюджетне відшкодування. Зазначена норма не виключає того, що під час адміністративного та судового оскарження сума ПДВ має ознаку заборгованості бюджету, а тому наявні підстави для нарахування пені на таку заборгованість. Крім того, наголошує на тому, що суд першої інстанції, на думку апелянта, помилково ототожнює момент узгодження суми, яка підлягає відшкодуванню, з моментом набуття суми ПДВ ознак заборгованості, хоча вони такими не є у цій справі.

Відповідач обґрунтовує апеляційну скаргу нормами податкового кодексу України та зазначає, що законодавством України унормовано процедуру бюджетного відшкодування податку на додану вартість за заявами платників податків, поданим до 1 лютого 2016 року, а саме: шляхом внесення відповідних заяв до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. Наголошує на тому, що законодавство України не передбачає бюджетне відшкодування податку на додану вартість у спосіб судового стягнення безпосередньо з Державного бюджету України. Відшкодування з Державного бюджету України податку на додану вартість є виключними повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а отже суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості. Звертає увагу суду, що порядок нарахування пені на суму простроченого бюджетного відшкодування та механізм її виплати платнику податку законодавчо не визначено, діючими на даний час законодавчими актами не визначено коло осіб, що повинні нараховувати таку пеню. Крім того, для розрахунку пені є обов`язковими умовами день початку відліку, так і день закінчення відліку. Оскільки бюджетна заборгованість не сплачена, не визначений день погашення заборгованості, а тому вважає, що вимоги про стягнення пені за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість заявлені передчасно.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

Приватне акціонерне товариство «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія», скорочене найменування - ПрАТ «Линік», , зареєстровано в якості юридичної особи виконавчим комітетом Лисичанської міської ради Луганської області 16.12.2002, на час розгляду справи перебуває на обліку як платник податків у ГУ ДФС у Луганській області, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 2, а.с. 146-149).

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач є платником податку на додану вартість та до вересня 2016 року перебував на податковому обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального Головного управління ДФС (далі - СДПІ), з 16.09.2016 переведено на податковий облік до Запорізького управління Офісу великих платників податків ДФС, а з 01.01.2018 перебуває на податковому обліку в ГУ ДФС у Луганській області.

19.02.2014 позивачем подано до СДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2014 року з додатками, у якій розраховано суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у розмірі 10166187,00 грн. та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування на зазначену суму (т. 1, а.с. 12-30).

19.03.2014 позивачем подано до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2014 року, у рядку 23 якої визначено суму бюджетного відшкодування у розмірі 15590753,00 грн., а серед додатків подано додаток 4 заяву про повернення суми бюджетного відшкодування у сумі 15590753,00 грн. (т. 1 а.с. 32-45).

У березні 2014 року податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ПрАТ «Линік» від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за січень 2014 року та бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за січень 2014 року, за результатами якої складено акт від 04.04.2014 № 34/28-05-41/32292929, у якому зазначено, що позивачем порушено вимоги ст. 200 Податкового кодексу України та завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ на 10166187,00 грн. (т. 1, а.с. 85-107).

На підставі акту перевірки № 34/28-05-41/32292929 від 04.04.2014 прийняті податкові повідомлення-рішення від 28.04.2014, у тому числі податкове повідомлення-рішення форми «В1» № про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування ПДВ по декларації за січень 2014 року на суму 10166187,00 грн. (т.1, а.с. 181).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2015 у справі №820/20134/14 позовні вимоги ПрАТ «Линік» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 28.04.2014, у тому числі і податкове повідомлення-рішення форми «В1» № про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування ПДВ по декларації за січень 2014 року на суму 10166187,00 грн. (т.1, а.с. 46-51).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2015 апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів України в особі Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів України задоволено, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2015 у справі №820/20134/14 скасовано, прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ПрАТ «Линік» відмовлено (т.1, а.с. 52-56).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.04.2016 касаційну скаргу ПрАТ «Линік» задоволено, постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2015 у справі № 820/20134/14 скасовано, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2015 у справі № 820/20134/14 залишено без змін. Ухвала Вищого адміністративного суду від 06.04.2016 оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 08.04.2016 (т. 3, а.с. 1-4).

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, постанова Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2015 у справі № 820/20134/14 набрала законної сили 06.04.2016, а обов`язок щодо направлення висновку на відшкодування ПДВ за січень 2014 року у податкового органу виник з 09.04.2016, тобто, наступного дня з оприлюднення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

З 14.04.2014 по 28.04.2014 податковим органом проведено позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ПрАТ «Линік» від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за лютий 2014 року та бюджетне відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за лютий 2014 року, про що складено акт перевірки від 07.05.2014 № 48/28-05-41/32292929 (т.1, а.с. 138-159).

Відповідно до висновків вказаного акту, перевіркою встановлено порушення позивачем вимоги ст. 200 Податкового кодексу України та завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2014 року на 15590753,00 грн.

На підставі акту перевірки № 48/28-05-41/32292929 від 07.05.2014 прийнято податкові повідомлення-рішення від 27.05.2014, у тому числі податкове повідомлення-рішення форми «В1» № про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування ПДВ по декларації за лютий 2014 року на суму 15590753,00 грн. (т.1, а.с. 190).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2014 у справі №820/16574/14, залишеної без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015, позовні вимоги ПрАТ «Линік» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 27.05.201, у тому числі і податкове повідомлення-рішення форми «В1» № про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування ПДВ по декларації за лютий 2014 року на суму 15590753,00 грн. (т.1, а.с. 60-65, 66-70).

Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 12.03.2015 (т. 3, а.с. 5-11).

Таким чином, суд вірно зазначив, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2014 у справі № 820/16574/14 набрала законної сили 26.02.2015, а обов`язок щодо направлення висновку на відшкодування ПДВ за лютий 2014 року у податкового органу виник з 13.03.2016, тобто, наступного дня з оприлюднення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено статтею 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно пункту 200.8 статті 200 Податкового кодексу України до податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.

Пунктом 200.10 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

За змістом пункту 200.11 статті 200 Податкового кодексу України контролюючий орган має право провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями: за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками; з придбання товарів/послуг у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу, за період до 1 січня 2016 року.

Приписами пункту 200.12 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган зобов`язаний протягом п`яти робочих днів після закінчення перевірки: або подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету; або за заявою платника податку до відповідного контролюючого органу зарахувати таку суму в рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

Згідно пункту 200.13 статті 200 Податкового кодексу України на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Наведені норми пунктів 200.12 та 200.13 статті 200 Податкового кодексу України узгоджуються з пунктами 6 та 9 Порядку взаємодії органів державної податкової служби та органів казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 № 39 (далі - Порядок № 39).

Згідно пункту 200.14 статті 200 Податкового кодексу України, якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки сум бюджетного відшкодування, визначених у пункті 200.11 цієї статті, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування у звітному (податковому) періоді, та зараховує таку суму заниження до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду;

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Відповідно до пункту 37 підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу передбачено, що з 1 липня 2015 року призупиняється дія підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, абзацу четвертого пункту 82.4 статті 82, пункту 200.11 статті 200 цього Кодексу, а також дія пункту 200.14 статті 200 цього Кодексу в частині проведення документальних позапланових виїзних перевірок.

Бюджетне відшкодування сум податку на додану вартість, задекларованих до відшкодування до 1 липня 2015 року, здійснюється у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу у редакції, що діяла станом на 1 липня 2015 року.

Так, п. 200.15 ст. 200 Податкового кодексу України встановлював, що у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Враховуючи, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2015 у справі № 820/20134/14 та постановою Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2014 у справі № 820/16574/14 скасовано податкові повідомлення-рішення форми «В1» № від 28.04.2014 про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування ПДВ по декларації за січень 2014 року на суму 10166187,00 грн. та форми «В1» № від 27.05.2014 про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування ПДВ по декларації за лютий 2014 року на суму 15590753,00 грн., а вказані судові рішення на час розгляду даної справи набрали законної сили, то суми бюджетного відшкодування ПДВ за січень та лютий 2014 року набули статусу узгоджених.

За таких обставин, податковий орган зобов`язаний був подати до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок про відшкодування позивачу з бюджету ПДВ по деклараціям за січень та лютий 2014 року протягом п`яти робочих днів з дня отримання відповідних судових рішень.

Відповідачами не спростовано висновку суду, що податковим органом не виконано обов`язок, передбачений п. 200.15 ст. 200 Податкового кодексу України в частині направлення висновку про відшкодування позивачу ПДВ за січень та лютий 2014 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Офісом ВПП ДФС порушено право ПрАТ «Линік» на отримання з бюджету суми відшкодування з ПДВ по деклараціям за січень та лютий 2014 року та допущено протиправну бездіяльність.

З 01.01.2017 набрав чинності Закон України від 21.12.2016 № 1797-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» (далі - Закон № 1797), яким змінений порядок повернення сум бюджетного відшкодування шляхом запровадження формування Реєстрів заяв про повернення сум бюджетного відшкодування.

Вказаним Законом розділ XX Податкового кодексу України «Перехідні положення» доповнено пунктом 56, відповідно до якого до 1 лютого 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету. Відшкодування узгоджених сум податку на додану вартість, зазначених у такому реєстрі, здійснюється в хронологічному порядку відповідно до черговості надходження заяв про повернення таких сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість в межах сум, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік. Розподіл сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік, між Тимчасовим реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеним у цьому пункті, та Реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 200.7 ст. 200 Податкового кодексу України визначено, що формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Отже, з 01 січня 2017 року запроваджено два різних самостійних реєстра, а саме Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування на підставі реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування платникам податку, які відповідають та які не відповідають критеріям, визначеним пунктом 200.19 статті 200 ПК України та Тимчасовий реєстр заяв, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми ПДВ не відшкодовано з бюджету.

Як свідчать матеріали справи, Офіс ВПП ДПС після зміни порядку повернення сум бюджетного відшкодування шляхом запровадження формування Реєстрів заяв про повернення сум бюджетного відшкодування не вніс до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування заяви ПрАТ «ЛИНІК» про повернення суми бюджетного відшкодування з ПДВ по деклараціям за січень 2014 року у розмірі 10166187,00 грн.та за лютий 2014 року у розмірі 15590753,00 грн.

Листом від 21.08.2018 № 3282/8/12-32-04-02-07 Головне управління ДФС у Луганській області направило до ДФС України інформацію щодо бюджетного відшкодування податку на додану вартість з Тимчасового реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовано з бюджету (т. 2, а.с. 177-179).

Згідно витягу з додатку до вказаного листа ГУ ДФС у Луганській області направлено до ДФС України інформацію про внесені до Тимчасового реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування також і по ПрАТ «Линік», зокрема, зазначено суму залишку бюджетного відшкодування ПДВ за січень 2014 року у розмірі 10166187,00 грн. та лютий 2014 року у розмірі 15590753,00 грн.

Таким чином, узгоджена ПрАТ «ЛИНІК» сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість за січень та лютий 2014 року внесена до Тимчасового реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, на даний час нормами Податкового кодексу України або будь-якого іншого нормативно-правового акта не встановлено механізму перенесення сум бюджетного відшкодування ПДВ з Тимчасового реєстра заяв про повернення сум бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Та обставина, що позивач до тепер не отримав бюджетного відшкодування ПДВ по деклараціям за січень та лютий 2014 року не може бути підставою для зобов`язання державного органу діяти всупереч порядку, визначеного законом.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком с суду першої інстанції, що вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної податкової служби України та Головного управління ДПС в Луганській області, що полягає у несвоєчасному наданні органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету та несвоєчасному внесенні в єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування узгодженої суми бюджетного відшкодування за січень та лютий 2014 року у сумі 10166187,00 грн. та 15590753,00 грн. відповідно є необґрунтованими та не можуть бути задоволені судом.

Разом з цим суд першої інстанції вірно зазначив, що на час розгляду адміністративної справи чинним законодавством не передбачений механізм відшкодування сум ПДВ, включених до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, та структури такого реєстру. Отже на час розгляду адміністративної справи Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не працює.

За таких обставин, із врахуванням встановленого судом права ПРАТ «Линік» на бюджетне відшкодування ПДВ по деклараціям за січень 2014 року у розмірі 10166187,00 грн. та за лютий 2014 року у розмірі 15590753,00 грн., а також відсутність механізму реального відшкодування платнику податків узгодженої суми бюджетного відшкодування вказаного податку, такий спосіб захисту порушеного права як зобов`язання контролюючого органу внести заяви про повернення суми бюджетного відшкодування до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведе до ефективного відновлення права платника податків.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

ЄСПЛ у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).

Оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ, не відшкодованого платнику протягом визначеного законодавством строку, позивач у цій справі має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету ПДВ по деклараціям за січень 2014 року у розмірі 10166187,00 грн, за лютий 2014 року у розмірі 15590753,00 грн, які охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача є саме стягнення з Державного бюджету України на користь ПРАТ «Линік» заборгованості щодо бюджетного відшкодування ПДВ за січень 2014 року у розмірі 10166187,00 грн., за лютий 2014 року у розмірі 15590753,00 грн.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12.02.2019 у справі № 826/7380/15 (номер рішення в ЄДРСР 80427413).

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ПрАТ «Линік» в частині стягнення з Державного бюджету України узгодженої сум бюджетного відшкодування по деклараціям за січень 2014 року у розмірі 10166187,00 грн., за лютий 2014 року у розмірі 15590753,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Отже, нарахування пені пов`язується саме із недотриманням суб`єктами владних повноважень положень статті 200 Податкового кодексу України, яка визначає, зокрема, комплекс дій, необхідних для своєчасного повернення сум бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Згідно п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України кінцевий строк періоду нарахування пені є день погашення такої заборгованості.

При цьому, положення п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України не обмежують платника податку на заявлення вимог про стягнення пені, нарахованої на заборгованість бюджету з відшкодування ПДВ, у будь-який час між початком та завершенням періоду нарахування пені.

Статтею 200 Податкового кодексу України, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено певні процедури перевірки правомірності заявлення сум бюджетного відшкодування та узгодження заборгованості бюджету.

Відповідно п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України узгоджені суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість та на зазначені суми нараховується пеня протягом строку дії заборгованості, включаючи день погашення.

Порядок узгодження заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість також визначено статтею 200 Податкового кодексу України, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, відповідно до п. 200.10, 200.11 якої обов`язок контролюючого органу провести камеральну перевірку заявлених у декларації даних в продовж 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, а за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Як визначено п. 200.14 ст. 200 Податкового кодексу України, якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган надсилає платнику податку відповідні податкові повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 200.15 статті 200 ПК України у разі, якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Пунктом 200.12 статті 200 ПК України визначено, що після закінчення процедури судового оскарження контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

За змістом пункту 200.13 статті 200 ПК України на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Отже, дата, з якої розпочинається нарахування пені залежить від дати отримання податковим органом рішення суду + 5 робочих днів на подання висновку + 5 операційних днів на перерахування коштів.

Матеріали справи свідчать, що позивачем у розрахунку пені, заявленої у позові, самостійно визначено період її нарахування та самостійно визначено кінцеву дату розрахунку пені на заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість, а саме щодо заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ за січень 2014 року, то позивачем заявлено до стягнення пеню за період з 08.05.2014 по 15.06.2016 (т. 2, а.с. 129).

Як встановлено судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду, за результатами документальної позапланової виїзної перевірки податковим органом прийнялось 27 травня 2014 року податкове повідомлення-рішення № про зменшення позивачу бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за січень 2014 року на 10166187,00 грн., яке оскаржувалось у судовому порядку та було скасоване постановою Харківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2015 року, яка набрала законної сили на підставі ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 квітня 2016 року у справі №820/20134/14, в єдиному державному реєстрі судових рішень повний текст вказаної ухвали оприлюднено 08 квітня 2016 року, дані щодо отримання ухвали податковим органом матеріали справи не містять.

Таким чином, у податкового органу виник обов`язок щодо подання висновку з 11 квітня 2016 року (08 квітня 2016 року - п`ятниця) та до 15 квітня 2016 року висновок повинен був поданий до казначейської служби.

Орган казначейської служби у період з 18 по 22 квітня 2016 року повинен був перерахувати кошти у сумі 10166187,00 грн. (ПДВ січня 2014 року) на рахунок ПрАТ «Линік».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що початком виникнення заборгованості бюджету з ПДВ січня 2014 року є 23 квітня 2014 року і саме з цієї дати необхідно обраховувати пеню та погоджується з розрахунком пені за несвоєчасне відшкодування бюджетної заборгованості з ПДВ за січень 2014 року за період з 23 квітня 2016 року по 26 травня 2016 року (34 дні), облікова ставка Національного банку України, за даними на офіційному веб-сайті Національного банку України, становила 19 відсотків, а за період з 27 травня по 15 червня 2016 року (20 днів), облікова ставка НБУ становила 18 відсотків, розмір пені за несвоєчасне відшкодування бюджетної заборгованості з ПДВ за січень 2014 року за період з 23 квітня 2016 року по 15 червня 2016 року становить 335317,51 грн. ((10166187,00 грн х 19% х 120% / 366 днів) х 34 дні) = ((10166187,00 грн х 18% х 120% / 366 днів) х 20 днів).

Постанова Харківського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2014 року у справі № 820/16574/14, якою скасовано податкове повідомлення-рішення форми «В1» від 27.05.2014 №000214110 про зменшення ПрАТ «Линнік» бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2014 року на суму 15590753,00 грн., набрала законної сили на підставі ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року. Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року оприлюднена в єдиному державному реєстрі судових рішень 12 березня 2015 року.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що початком нарахування пені на суму несвоєчасно відшкодованої бюджетної заборгованості з ПДВ за лютий 2014 року необхідно вважати 27 березня 2015 року (5 робочих днів на подання висновку + 5 операційних днів на перерахування коштів починаючи з 13 березня 2015 року), а днем закінчення в межах заявленого позову - 15 червня 2016 року.

Інформація про зміну облікової ставки Національного банку України опублікована на офіційному веб-сайті Національного банку України.

Так, у період з 27 березня 2015 року по 27 серпня 2015 року облікова ставка НБУ становила 30 відсотків, зазначений період складає 154 дня, а тому розмір пені, нарахований на заборгованість ПДВ за лютий 2014 року, становить 2368085,88 грн ((15590753,00 грн х 30% х 120% / 365 днів) х 154 дні).

З 28 серпня 2015 року по 24 вересня 2015 року облікова ставка НБУ становила 27 відсотків, зазначений період складає 28 днів, а тому розмір пені, нарахований на заборгованість ПДВ за лютий 2014 року, становить 387504,96 грн.

З 25 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року облікова ставка НБУ становила 22 відсотки, зазначений період складає 98 днів, а тому розмір пені, нарахований на заборгованість ПДВ за лютий 2014 року, становить 1105106,74 грн.

З 01 січня 2016 року по 21 квітня 2016 року облікова ставка НБУ становила 22 відсотки, зазначений період складає 112 днів, а тому розмір пені, нарахований на заборгованість ПДВ за лютий 2014 року, становить 1259528,37 грн ((15590753,00 грн х 22% х 120% / 366 днів) х 112 дні).

З 22 квітня 2016 року по 26 травня 2016 року облікова ставка НБУ становила 19 відсотків, зазначений період складає 35 днів, а тому розмір пені, нарахований на заборгованість ПДВ за лютий 2014 року, становить 339929,53 грн.

За період з 27 травня 2016 року по 15 червня 2016 року, тобто за 20 днів, облікова ставка НБУ становила 18 відсотків, а розмір пені, нарахований на заборгованість ПДВ за лютий 2014 року, становить 184022,00 грн.

Отже, загальна сума пені за період з 27 березня 2015 року по 15 червня 2016 року, нарахована на заборгованість ПДВ за лютий 2014 року, становить 5644177,48 грн., а всього підлягає до стягнення пеня, нарахована на заборгованість ПДВ за січень та лютий 2014 року за період до 15 червня 2016 року включно у сумі 5979434,99 грн.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі є неприйнятними, оскільки спеціальною нормою, яка регулює порядок відшкодування ПДВ є стаття 200 Податкового кодексу України, яка встановлює обов`язкові процедури узгодження бюджетної заборгованості та містить обов`язок податкового органу направити відповідний висновок лише після закінчення судового оскарження. Отже, весь період судового оскарження не включається до періоду існування заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія», Головного управління ДПС у Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року у справі № 812/1674/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складений 14 квітня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць