Справа № 260/506/19
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/506/19 пров. № А/857/1863/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області Губаля Юрія Васильовича на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року (ухвалене головуючим-суддею Калинич Я.М., час ухвалення судового рішення 15 год 18 хв у м. Ужгороді, час складання повного тексту судового рішення 08 січня 2020 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області Губаля Юрія Васильовича (за участю третьої особи на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області) про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суді із зазначеним позовом, в яком просили визнати протиправними та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора відділу у Хустському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (далі ГУ Держгеокадастру) Губаля Ю.В. (далі - державний кадастровий реєстратор Губаль Ю.В.) №РВ-019 та №РВ-019 від 28.01.2019 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру (далі - ДЗК), зокрема, земельної ділянки, площею 0,6000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (далі - ОСГ), розташованої на території Вишківської селищної ради, с. Яблонівка, Хустський район, що належить у порядку спадкування позивачу ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_4 В.Ф. на підставі державного акту на право власності на землю серії ЗК-О13 21226, виданого Хустською Районною державною адміністрацією (далі РДА) 26.06.2003, земельної ділянки площею 1,1000 га, з цільовим призначенням для ведення ОСГ, розташованої на території Вишківської селищної ради, с. Яблонівка, Хустський район, що належить позивачці ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на землю серії ЗК-О13 21211, виданого Хустською РДА 26.06.2003, зобов`язати державного кадастрового реєстратора розглянути заяви позивачів про державну реєстрацію земельних ділянок та провести їх державну реєстрацію, сформованих як об`єкт права власності до 2004 року, в Державному земельному кадастрі, з відкриттям Поземельної книги та видачею відповідних витягів на ім`я власників.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.12.2019 позов було задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано оспорювані рішення та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяви ОСОБА_1 №ЗВ-019 від 15.01.2019 та ОСОБА_2 №ЗВ-019 від 15.01.2019 про державну реєстрацію земельних ділянок. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, державний кадастровий реєстратор Губаль ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачам у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що державним реєстратором було виявлено невідповідність поданих документів вимогам законодавства, зокрема, земельна ділянка, на яку виготовлялися документація із землеустрою, надавалася в рахунок земельної частки (паю), але при встановлені (відновленні) меж земельної ділянки не відноситься до земель пайового фонду. Крім того, ГУ Держгеокадастру були проведені перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктами - земельними ділянками, за результатами яких складені відповідні акти, якими встановлено, що спірні земельні ділянки розташовані в контурах, що кардинально різняться від місць розташування раніше переданих у приватну власність земельних ділянок. Хоча згідно інформації з матеріалів «Технического отчета по корректировке планового материала масштаба 1:10000 колхоза «Прикордонник» Хустского района Закарпатской области» контури спірних земельних ділянок віднесені до сільськогосподарських угідь - «Сади», але відповідно до «Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) в ОАО «Прикордонник» Хустського району Закарпатської області» контури не внесені до переліку ділянок, що підлягають поділу на земельні частки (паї).

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів. Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що у 2004 році померлий ОСОБА_7 та позивач ОСОБА_1 приватизували земельні ділянки сільськогосподарського призначення, при цьому добровільно відмовившись від отримання ділянок із земель пайового фонду, обравши інші ділянки.

Із зазначеним погодився орган влади, який на той час мав право розпоряджатися землями, передавши земельні ділянки позивачам у власність, що не суперечить ст.22 Земельного кодексу (далі ЗК) України, оскільки цільове призначення земель (для сільськогосподарського виробництва) було збережено, про що свідчать видані 26.06.2003 Хустською РДА Закарпатської області Державні акти на право приватної власності на землі серії ЗК-О13 21226.

Також, право власності на земельні ділянки, площею 1,1000 га з цільовим призначенням для ведення ОСГ, розташованої на території Вишківської селищної ради, с. Яблонівка, Хустський район, до 2004 року набула позивач ОСОБА_2 , що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ЗК-О13 21211, виданого Хустською РДА 26.06.2003 та на земельні ділянки, площею 0,2000 га з цільовим призначенням для ведення ОСГ та площею 1,0800 га з цільовим призначенням для ведення ОСГ, розташовані на території Вишківської селищної ради, с. Яблонівка, Хустський район.

Позивачі набули право власності на спірні земельні ділянки, на які згідно укладених із ПП «Закарпатгеопроект» договорів провели геодезичні роботи та виготовили на кожну земельну ділянку технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

25.04.2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до державного кадастрового реєстратора із заявами про державну реєстрацію вказаних вище земельних ділянок.

02.05.2018 їм було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, про що прийняті рішення (повідомлення) про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Причиною для прийняття таких рішень слугував факт невідповідності документів вимогам законодавства, зокрема, земельні ділянки, на які виготовлялася документація із землеустрою, надавалися в рахунок земельної частки (паю), однак при встановленні (відновленні) меж земельних ділянок встановлено, що такі не відносяться до земель пайового фонду, тобто такі не відповідають вимогам Закону України «Про державний земельний кадастр» №3613-VI від 07.07.2011 (далі Закон №3613-VI) та Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012 (далі Порядок №1051).

За результатами перевірок дотримання вимог земельного законодавства за об`єктами - спірними земельними ділянками, що були проведені ГУ Держгеокадастру, встановлено, що вказані ділянки розташовані в контурах, що кардинально різняться від місць розташування раніше переданих у приватну власність земельних ділянок. Хоча згідно інформації з матеріалів «Технического отчета по корректировке планового материала масштаба 1:10000 колхоза «Прикордонник» Хустского района Закарпатской области» контури спірних земельних ділянок віднесені до сільськогосподарських угідь - «Сади», але відповідно до «Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) в ОАО «Прикордонник» Хустського району Закарпатської області» контури не внесені до переліку ділянок, що підлягають поділу на земельні частки (паї).

Не погоджуючись з даними рішеннями, позивачі оскаржили їх до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.09.2018, позов було задоволено частково. Визнано протиправними та скасовані рішення державного кадастрового реєстратора ГУ Держгеокадастру Товта Ф.Ф. №№ ПВ-18, ПВ-018, ПВ-018, ПВ-018 від 02.05.2018 про відмову у прийнятті заяв про реєстрацію земельних ділянок та у державній реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі, а саме : земельної ділянки, площею 0,6000 га з цільовим призначенням для ведення ОСГ (підсобного господарства), розташованої на території Вишківської селищної ради, с. Яблонівка, Хустський район, що належить у порядку спадкування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЗК-О13 21226, виданого Хустською РДА 26.06.2003, земельної ділянки, площею 1,1000 га з цільовим призначенням для ведення ОСГ (підсобного господарства), розташованої на території Вишківської селищної ради, с. Яблонівка, Хустський район, що належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЗК-О13 21211, виданого Хустською РДА 26.06.2003, земельних ділянок, площею 0,2000 га з цільовим призначенням для ведення ОСГ (підсобного господарства) та 1,0800 га з цільовим призначенням для ведення ОСГ (підсобного господарства), розташованих на території Вишківської селищної ради, с. Яблонівка, Хустський район, що належить ОСОБА_8 на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЗК-О13 23519, виданого Хустською РДА 26.06.2003, зобов`язано державного кадастрового реєстратора ГУ Держгеокадастру розглянути повторно заяву ОСОБА_3 , зареєстровану державним кадастровим реєстратором ГУ Держгеокадастру 25.04.2018 за №21116 про державну реєстрацію земельної ділянки, заяву ОСОБА_2 , зареєстровану державним кадастровим реєстратором ГУ Держгеокадастру 25.04.2018 за №21119 про державну реєстрацію земельної ділянки, заяву ОСОБА_8 , зареєстровану державним кадастровим реєстратором ГУ Держгеокадастру 25.04.2018 за №21115 про державну реєстрацію земельної ділянки, заяву ОСОБА_8 , зареєстровану державним кадастровим реєстратором ГУ Держгеокадастру 25.04.2018 за №21117 про державну реєстрацію земельних ділянок. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018 апеляційну скаргу державного кадастрового реєстратора ГУ Держгеокадастру Товта ОСОБА_9 Ф. було задоволено частково. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.09.2018 в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 по 5800 грн кожному було скасовано, а в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

15.01.2019 представником позивача державному реєстратору відділу у Хустському районі ГУ Держгеокадастру про реєстрацію земельних ділянок на виконання рішення суду подано заяви та технічну документацію з електронними носіями для проведення державної реєстрації.

28.01.2019 рішеннями державного кадастрового реєстратора Губаля Ю.В. № РВ-019 було відмовлено ОСОБА_1 у державній реєстрації земельної ділянки, а рішенням № РВ-019 відповідно ОСОБА_2 ..

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що подана позивачами документація для проведення державної реєстрації земельних ділянок відповідає вимогам Закону №3613-VI та Порядку №1051, при цьому відповідачем помилково прийняті оспорювані. Щодо позовної вимоги про зобов`язання державного кадастрового реєстратора провести державну реєстрацію земельних ділянок, сформованих як об`єкт права власності до 2004 року в Державному земельному кадастрі з відкриттям Поземельної книги та видачею відповідних витягів на ім`я власника, суд першої інстанції відмовив у її задоволенні, оскільки таке є формою втручання суду в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства та з урахуванням наведеного, зобов`язав відповідача повторно розглянути заяви позивачів про державну реєстрацію спірних земельних ділянок.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Згідно дефініції, наведеної у ч.1 ст.1 Закону №3613-VI, Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера (ч.2 ст.1 Закону №3613-VI).

Згідно ч.1 ст.9 Закону №3613-VI, внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до ч.4 ст.9 цього Закону, державний кадастровий реєстратор здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей, перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства, формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг, здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні, присвоює кадастрові номери земельним ділянкам, надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні, здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі, передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій (ч.6 ст.9 Закону №3613-VI).

Згідно ст.21 Закону №3613-VI, документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам : текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати законодавству.

Частиною третьою статті 24 Закону №3613-VI передбачено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою : 1) особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; 2) власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; 3) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

Згідно ч.4 ст.24 Закону №3613-VI, для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються : заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Частиною п`ятою цієї статі передбачено, що державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви : перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є : розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (ч.6 ст.24 Закону №3613-VI).

Відповідно до п.110 Порядку №1051, для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються : 1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; 2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації); 3) електронний документ.

Із наведеного слідує, що Законом №3613-VI визначено конкретний перелік документів, які подаються для здійснення державної реєстрації та вимоги до них. Також цим Законом передбачені повноваження державного кадастрового реєстратора, на якого покладено обов`язок перевіряти подані документи на відповідність їх вимогам законодавства та за результатами перевірки надавати заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації, при цьому підставами для такої відмови є, зокрема, розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора, подання заявником документів не в повному обсязі, невідповідність поданих документів вимогам законодавства, знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Судом першої інстанції правильно було з`ясовано, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації спірних земельних ділянок відповідачем визначено невідповідність поданих документів вимогам законодавства, а саме : земельні ділянки, на які виготовлялася документація із землеустрою, надавалися в рахунок земельної частки (паю), однак при встановленні (відновленні) меж земельних ділянок встановлено, що такі не відносяться до земель пайового фонду.

Крім того, державний кадастровий реєстратор Губаль Ю.В. в апеляційній скарзі покликається на акти перевірки дотримання вимог земельного законодавства ГУ Держгеокадастру №519-ДК/488/АП/09/01/-18 та №521-ДК/486/АП/09/01/-18 від 15.01.2018, які були долучені до матеріалів справи та підтверджують правомірність оспорюваних рішень.

Згідно ст.9 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються зокрема шляхом проведення перевірок.

Статтею 10 цього Закону передбачено, що державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема, безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; складати акти перевірок.

Посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, мають право, зокрема, здійснювати перевірку об`єктів - земельних ділянок, що перебувають у користуванні юридичних і фізичних осіб та складати акти, за результатами таких перевірок.

При цьому, акт перевірки не є рішенням органу владних повноважень, оскільки акт перевірки є службовим документом, що підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлені порушення, а відтак не породжує для осіб, які перевірялись, настання будь - яких юридичних наслідків та не впливає на його права, обов`язки та законні інтереси.

Контролюючий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень щодо усунення порушень, виявлених під час перевірки, що приймаються на підставі такого акту, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених суб`єктом господарювання порушень.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оцінка акту перевірки щодо викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається уповноваженими законом органами влади при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про землеустрій», встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) повинна включати, зокрема, копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно наданих доказів спірні земельні ділянки перебувають у власності позивачів, що засвідчується Державними актами на право власності на землю; вказані акти є дійсними і під час розгляду справи не надано доказів їх скасування чи визнання недійсними в судовому або позасудовому порядку.

Відповідно до п.2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3613-VI, земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що подана позивачами документація для проведення державної реєстрації земельних ділянок відповідає вимогам Закону №3613-VI та Порядку №1051, при цьому відповідачем помилково прийняті рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, а том спірні рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з урахуванням вимог ч.2 ст.9 КАС України, про зобов`язання відповідача з метою захисту порушених ним прав позивачів повторно розглянути заяву про державну реєстрацію земельних ділянок №ЗВ-019 ОСОБА_1 . від 15.01.2019 та заяву про державну реєстрацію земельних ділянок №ЗВ-019 Агапчук Г.В. від 15.01.2019.

Проте, в частині судового рішення що не оскаржується, колегія суддів не вбачає підстав для застосування ч.2 ст.308 КАС України.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області Губаля Юрія Васильовича залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року по справі №260/506/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 09.04.2020.