Справа № 420/606/20
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/606/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправними дії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) щодо надання ОСОБА_1 неякісної правової допомоги з правових питань порушених у зверненні від 18.12.2019року (вх.№КО-3653/0/5-19 від 20.12.2019року); зобов`язати Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) у строк встановлений законом надати ОСОБА_1 роз`яснення з правових питань порушених у зверненні від 18.12.2019року (вх.№КО-3653/0/5-19 від 20.12.2019року); зобов`язати Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) вирішити питання щодо якого звернулася ОСОБА_1 у зверненні від 18.12.2019року (вх.№КО-3653/0/5-19 від 20.12.2019року).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в розумінні статті 9, частин 1 та 4 статті 10 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», суб`єктом надання безоплатної первинної правової допомоги з питань порушених у зверненні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є саме Держгеокадастр. Водночас, роз`яснення з правових питань, порушених у зверненнях ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру, не надано. Також, позивач стверджує, що пам`ятка культурної спадщини місцевого значення, а саме, пам`ятка архітектури та містобудування, не є об`єктом історико-культурного призначення, що має особливу наукову, естетичну та історико-культурну цінність. У зв`язку з чим, на думку позивача, відсутні підстави для відмови у передачі земель комунальної власності, на яких розташована така пам`ятка, у приватну власність. Отже, позивач стверджує, що Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру з питань порушених у зверненні ОСОБА_1 від 18.12.2019р. надано неякісну правову допомогу.

Відповідач Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмовому відзиві на адміністративний позов (від 18.02.2020р. вхід.№7187/20), наголошуючи, зокрема, що вирішення питання чи підлягають земельні ділянки :14:0002:0005, :14:0002:0006 приватизації та наявність підстав для відмови у передачі земель комунальної власність у приватну власність не належать до повноважень Держгеокадастру. Таким чином, Держгеокадастр у межах компетенції надав повну, та вичерпну відповідь по суті питань порушених у зверненні від 18.12.2019року (вх.№КО-3653/0/5-19 від 20.12.2019року).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.01.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито загальне позовне провадження у справі №420/606/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 19.02.2020р., з урахуванням приписів п.3 ч.2 ст.183 КАС України, закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.04.2020р. відмовлено у задоволенні заяв повноважного представника позивача ОСОБА_2 (від 26.03.2020р. вхід.№ЕП/3788/20, від 01.04.2020р. вхід.№14197/20) щодо зупинення провадження у справі №420/606/20.

Відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020р., Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 11 березня 2020р. №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України №239 від 25.03.2020р.), якою у період з 12 березня до 24 квітня 2020р. на усій території України установлено карантин, та заборонено: відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволяється проводити без участі глядачів (уболівальників).

Розпорядженням Одеського міського голови №218 від 15.03.2020р. «Про тимчасове зупинення роботи об`єктів загального користування, розташованих у м.Одесі, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19» з 16 березня 2020року з 00:00 тимчасово зупинено роботу таких об`єктів загального користування незалежно від форми власності та підпорядкування з присутністю більше 10 осіб, розташованих у м.Одесі, до особливого розпорядження міського голови та скасування обмежувальних заходів: кінотеатрів, театрів, музеїв, галерей, бібліотек та інших культурних і розважальних закладів; дитячих розважальних центрів та клубів, майданчиків, у тому числі спортивних; фітнес-клубів, тренажерних залів, басейнів, спортивних майданчиків та стадіонів; зоопарків, водних парків, парків атракціонів; усіх магазинів, крім продуктових та аптек; торговельно-розважальних центрів; будівельних ринків та інших (крім продуктових); ресторанів, закладів громадського харчування, серед іншого у готелях, барів, клубів, кафе, дискотек, пабів; інших закладів та установ (на розсуд та під особисту відповідальність керівника).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020року №338-р "Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації", з урахуванням поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, висновків Всесвітньої організації охорони здоров`я щодо визнання розповсюдження COVID-19 у країнах світу пандемією, з метою ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення та відповідно до статті 14 та частини другої статті 78 Кодексу цивільного захисту України, на всій території України установлено режим надзвичайної ситуації до 24 квітня 2020року.

11.03.2020р. Рада суддів України у відповідному зверненні звернулася до громадян, котрі є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін, а також утриматися від відвідин суду, якщо у громадян є ознаки будь-якого вірусного захворювання.

Також, 17.03.2020р. на засіданні Ради суддів України судам рекомендовано продовжувати здійснювати правосуддя, незважаючи на епідемію коронавірусу і карантин, однак, по можливості, здійснювати судовий розгляд справи в порядку письмового провадження без участі сторін.

30.03.2020року до Одеського окружного адміністративного суду від відповідача Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вхід.№ЕП/119/20), з огляду на запровадження на території України карантину через спалах у світі коронавірусу (COVID-19).

Між тим, за наслідками розгляду вказаного клопотання відповідача, суд дійшов висновку щодо відсутності законодавчо передбачених підстав для його задоволення, оскільки Указом Президента України від 13.03.2020р. №87/2020 «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби НОМЕР_1 , спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України №239 від 25.03.2020р.), Розпорядженням Одеського міського голови від 15.03.2020р. №218 «Про тимчасове зупинення роботи об`єктів загального користування, розташованих у м.Одесі, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19», та Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020року №338-р "Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації" введено відповідні обмежувальні заходи, проте не зупинено (призупинено) функціонування органів державної влади, у тому числі судів, котрі наразі продовжують здійснювати правосуддя, однак з дотриманням певних норм, попереджаючих розповсюдження інфекції.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи, не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, враховуючи наявність передбачених приписами ч.9 ст.205 КАС України, підстав, зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, з метою дотримання законодавчо визначених строків розгляду справи, з огляду на достатність в матеріалах справи письмових доказів для правильного вирішення спору, розгляд даної адміністративної справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру зі Зверненням про надання безоплатної первинної правової допомоги від 18.12.2015р., у якому просили надати роз`яснення щодо можливості переходу права власності на земельні ділянки комунальної власності (кадастрові номера :14:002:0005, :14:002:0006), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , без зміни їх цільового призначення, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яким належить в рівних частках кожному на праві спільної часткової власності пам`ятка культурної спадщини місцевого значення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами розгляду вищеозначеного Звернення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про надання безоплатної первинної правової допомоги від 18.12.2015р., Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру на ім`я заявників надіслано Лист «Про розгляд колективного звернення» від 14.01.2020р. №КО-3653/0-0.13-204/6-20, у якому зазначено, що відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно зі статтею 53 Земельного кодексу України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби. Згідно з частиною першою статті 54 Земельного кодексу України землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Статтями 83 та 84 Земельного кодексу України визначено, зокрема, що до земель комунальної власності та державної власності які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом. Разом з тим, частинами другою, п`ятою статті 120 Земельного кодексу України визначено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначено статтями 118, 121 Земельного кодексу України. Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, в тому числі на умовах оренди визначено статтями 123, 124 Земельного кодексу України та Законом України «Про оренду землі». Згідно з частиною другою статті 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначено статтею 122 Земельного кодексу України. Право власності на земельну ділянку та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюються відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (статті 125, 126 Земельного кодексу України). Частиною першою статті 131 Земельного кодексу України визначено, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Не погодившись з позицією Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, викладеною у відповідному Листі «Про розгляд колективного звернення» від 14.01.2020р. №КО-3653/0-0.13-204/6-20, позивач ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) щодо надання ОСОБА_1 неякісної правової допомоги з правових питань порушених у зверненні від 18.12.2019року (вх.№КО-3653/0/5-19 від 20.12.2019року); зобов`язання Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) у строк встановлений законом надати ОСОБА_1 роз`яснення з правових питань порушених у зверненні від 18.12.2019року (вх.№КО-3653/0/5-19 від 20.12.2019року); зобов`язання Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) вирішити питання щодо якого звернулася ОСОБА_1 у зверненні від 18.12.2019року (вх.№КО-3653/0/5-19 від 20.12.2019року), підлягають частковому задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках кожному на праві спільної часткової власності в цілому належить домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , котре складається з одного жилого будинку, загальною площею 454,1кв.м., жилою площею 206,2кв.м., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями Свідоцтва про право власності від 19.10.2004р. серії САА №448981, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.10.2004р. №5210572.

Судом з`ясовано, що 26.11.2009р. між Одеською міською радою (Орендодавець) та ОСОБА_3 (Орендар) укладено Договір оренди землі серії ВМО №666060, за умовами якого Орендодавець на підставі Закону України Про оренду землі, та рішення Одеської міської ради №4666-V від 07.07.2009року надає, а Орендар приймає у строкове, платне користування земельну ділянку, площею 143кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування жилого будинку, згідно з планом земельної ділянки, який є невід`ємною частиною договору.

З метою виконання умов вищеозначеного правочину Орендодавцем передано, а Орендарем прийнято земельну ділянку, площею 143кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в оренду, терміном до 50 років, для обслуговування жилого будинку, що підтверджується наявним у матеріалах справи Актом приймання-передачі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (п`ять АДРЕСА_1 »), що передається в оренду ОСОБА_3 від 26.10.2009р.

26.11.2009р. між Одеською міською радою (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар) укладено Договір оренди землі серії ВМО №666051, за умовами якого Орендодавець на підставі Закону України Про оренду землі, та рішення Одеської міської ради №4665-V від 07.07.2009року надає, а Орендар приймає у строкове, платне користування земельну ділянку, площею 120кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування жилого будинку, згідно з планом земельної ділянки, який є невід`ємною частиною договору.

На виконання умов вищеозначеного правочину Орендодавцем передано, а Орендарем прийнято земельну ділянку, площею 0,0120га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в довгострокову оренду, терміном до 50 років, для обслуговування жилого будинку, що підтверджується наявним у матеріалах справи Актом приймання-передачі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що передається в оренду гр. ОСОБА_2 від 26.10.2009р.

З матеріалів справи також вбачається, що 05.10.2005р. між Управлінням охорони об`єктів культурної спадщини обласної державної адміністрації (Орган охорони) та Ігоніним Володимиром Костянтиновичем, ОСОБА_3 (Власники) укладено Охоронний договір на памятку культурної спадщини №05-10/А-1, за умовами якого Власники беруть на себе зобов`язання щодо охорони будівлі-пам`ятки (загальною площею 454,1кв.м) по АДРЕСА_1 (житловий будинок, споруджений у 1824-1826рр., під охорону держави прийнятий рішенням Одеського облвиконкому від 17.04.1987р. №167 як пам`ятка архітектури місцевого значення), яка знаходиться у їх власності на підставі Свідоцтва про право власності від 19 жовтня 2004року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради та зареєстрованого МБТІ та РОН 27.10.2004р., реєстраційний № НОМЕР_2 , запису 41361 в книзі: 270-116.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію об`єкта культурної спадщини як пам`ятки серії ОД №1/2019, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є пам`яткою архітектури та містобудування місцевого значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 змінено власні прізвище та ім`я на ОСОБА_1 , про що 07.11.2017р. складено відповідний актовий запис №99, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 від 07.11.2017р.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Ратифікувавши Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., та Міжнародний пакт про громадянські та політичні права 1966р., Україною взято на себе зобов`язання створити умови та можливості для надання безоплатної правової допомоги малозабезпеченим особам.

Зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги визначено Законом України «Про безоплатну правову допомогу» від 2 червня 2011року №3460-VI (зі змінами та доповненнями), відповідно до п.1 ч.1 ст.1 якого безоплатна правова допомога - правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел.

Статтею 3 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» передбачено, що право на безоплатну правову допомогу гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» безоплатна первинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає в інформуванні особи про її права і свободи, порядок їх реалізації, відновлення у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Безоплатна первинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) надання правової інформації; 2) надання консультацій і роз`яснень з правових питань; 3) складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру); 3-1) надання консультацій, роз`яснень та підготовка проектів договорів користування земельними ділянками (оренда, суборенда, земельний сервітут, емфітевзис, суперфіцій) для сільського населення - власників земельних ділянок; 4) надання допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Відповідно до статей 8, 9 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» право на безоплатну первинну правову допомогу згідно з Конституцією України та цим Законом мають усі особи, які перебувають під юрисдикцією України.

Суб`єктами надання безоплатної первинної правової допомоги в Україні є: 1) органи виконавчої влади; 2) органи місцевого самоврядування; 3) фізичні та юридичні особи приватного права; 4) спеціалізовані установи; 5) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Порядок розгляду звернень про надання безоплатної первинної правової допомоги передбачено статтею 10 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», відповідно до якої звернення про надання одного з видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 7 цього Закону, надсилаються або подаються особами, які досягли повноліття, безпосередньо до центральних та місцевих органів виконавчої влади, територіальних органів центральних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування у разі письмового звернення осіб про надання будь-якого з видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 7 цього Закону, з питань, що віднесені до їх повноважень, зобов`язані надати такі послуги протягом 30 календарних днів з дня надходження звернення.

Якщо питання, порушені у зверненні, не належать до компетенції органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, до якого надійшло звернення особи, такий орган протягом п`яти календарних днів повинен надіслати це звернення до відповідного органу та повідомити про це особу, яка подала звернення.

Із системного аналізу вищевказаних законодавчих приписів вбачається, що у разі письмового звернення осіб про надання будь-якого з видів правових послуг, передбачених частиною 2 статті 7 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», органи виконавчої влади з питань, що віднесені до їх повноважень, зобов`язані надати такі послуги протягом 30 календарних днів з дня надходження звернення. Якщо питання, порушені у зверненні, не належать до компетенції органу виконавчої влади, до якого надійшло звернення особи, такий орган протягом п`яти календарних днів повинен надіслати це звернення до відповідного органу та повідомити про це особу, яка подала звернення.

Так, як встановлено судом, та зазначено вище, звертаючись до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, ОСОБА_1 просила суб`єкта владних повноважень надати роз`яснення щодо можливості переходу права власності на земельні ділянки комунальної власності (кадастрові номера :14:002:0005, :14:002:0006), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , без зміни їх цільового призначення, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яким належить в рівних частках кожному на праві спільної часткової власності пам`ятка культурної спадщини місцевого значення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, за наслідками дослідження змісту Листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру «Про розгляд колективного звернення» від 14.01.2020р. №КО-3653/0-0.13-204/6-20, судом встановлено, що чіткої, та однозначної відповіді на поставлене ОСОБА_1 у Зверненні про надання безоплатної первинної правової допомоги від 18.12.2015р., питання, означений лист суб`єкта владних повноважень не містить.

При цьому, судом відхиляються, та не приймаються до уваги наведені у письмовому відзиві на позовну заяву посилання відповідача - Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на те, що вирішення питання чи підлягають земельні ділянки :14:0002:0005, :14:0002:0006 приватизації, та наявність підстав для відмови у передачі земель комунальної власність у приватну власність, не належать до повноважень Держгеокадастру, оскільки відповідно до приписів ч.7 ст.10 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» якщо питання, порушені у зверненні, не належать до компетенції органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, до якого надійшло звернення особи, такий орган протягом п`яти календарних днів повинен надіслати це звернення до відповідного органу та повідомити про це особу, яка подала звернення.

Крім того, суд вважає за доцільне зауважити, що Лист Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру «Про розгляд колективного звернення» від 14.01.2020р. №КО-3653/0-0.13-204/6-20, не містить наголосу щодо неналежності до повноважень Держгеокадастру вирішення питання чи підлягають земельні ділянки :14:0002:0005, :14:0002:0006 приватизації, та наявність підстав для відмови у передачі земель комунальної власності у приватну власність.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.ч.1, ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст.9 Конституції України, ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003року у справі «Дорани проти Ірландії» зазначено, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Отже, беручи до уваги вищевикладене, та зважаючи, що Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру порушено визначений статтею 10 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» порядок розгляду звернень про надання безоплатної первинної правової допомоги, суд, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів ОСОБА_1 вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, та зобов`язати Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру повторно розглянути Звернення ОСОБА_1 про надання безоплатної первинної правової допомоги від 18.12.2015р., з урахуванням окреслених у даному Рішенні висновків, та правової оцінки суду.

Оскільки судом зобов`язано Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру повторно розглянути Звернення ОСОБА_1 про надання безоплатної первинної правової допомоги від 18.12.2015р., з урахуванням окреслених у даному Рішенні висновків, та правової оцінки суду, позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) у строк встановлений законом надати ОСОБА_1 роз`яснення з правових питань порушених у зверненні від 18.12.2019року (вх.№КО-3653/0/5-19 від 20.12.2019року); зобов`язання Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) вирішити питання щодо якого звернулася ОСОБА_1 у зверненні від 18.12.2019року (вх.№КО-3653/0/5-19 від 20.12.2019року), є дещо передчасними, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Також, враховуючи висновки Європейського суду з прав людини окреслені Судом у Рішенні по справі Lingens v Austria, Арр. №9815/82, 8th July 1986, суд вважає за доцільне наголосити, що слід уважно розрізняти факти та оціночні судження наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірено та встановлено судом.

Судження це теж саме, що й думка, висловлення. Воно є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість, сумнів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, та зважаючи, що поняття «неякісна правова допомога», у даному випадку, є оціночним судженням, з підстав чого суд позбавлений можливості надати оцінку якості правової допомоги, викладеної Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) у відповідному Листі від 14.01.2020р. №КО-3653/0-0.13-204/6-20 «Про розгляд колективного звернення», суд дійшов висновку щодо неправомірності та безпідставності позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) щодо надання неякісної правової допомоги з правових питань порушених у зверненні від 18.12.2019року (вх.№КО-3653/0/5-19 від 20.12.2019року).

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.72-76, 139, ч.9 ст.205, ст.ст.241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (03151, м.Київ, вул.Народного ополчення,3, ) про визнання протиправними дій щодо надання неякісної правової допомоги з правових питань порушених у зверненні від 18.12.2019року (вх.№КО-3653/0/5-19 від 20.12.2019року); зобов`язання у строк встановлений законом надати роз`яснення з правових питань порушених у зверненні від 18.12.2019року (вх.№КО-3653/0/5-19 від 20.12.2019року); зобов`язання вирішити питання щодо якого звернулася ОСОБА_1 у зверненні від 18.12.2019року (вх.№КО-3653/0/5-19 від 20.12.2019року), задовольнити частково.

2. Зобов`язати Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру повторно розглянути Звернення ОСОБА_1 про надання безоплатної первинної правової допомоги від 18.12.2015р., з урахуванням окреслених у даному Рішенні висновків, та правової оцінки суду.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295-297 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

.