Справа № 200/2522/20-а
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2020-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2020 р. Справа№200/2522/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 (далі за текстом позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (надалі Селидовське УПФУ, відповідач) про визнання протиправними дії щодо застосування до пенсії ОСОБА_1 законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та зобов`язання здійснити виплати ОСОБА_1 пенсію за віком на загальних підставах без застосування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в 2017 році позивач змінив місце постійного проживання та зареєструвався в м. АДРЕСА_1 (м АДРЕСА_2 ) Донецької області, що підтверджується штампом в паспорті, та надав всі необхідні документи до Селидовського УПФУ. Проте, нарахування та виплата пенсії позивачу здійснюється відповідачем не на загальних підставах, а з урахуванням законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, чим порушуються його пенсійні права. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними та такими, що порушують його право на отримання належної пенсії на загальних підставах.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року відкрито провадження у справі № 200/2012/20-а, за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення осіб (виклику) учасників справи. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

03 квітня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні пенсії, яка призначена у зв`язку з трудовою діяльністю та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація, надання заяви про поновлення виплати пенсії, відкриття поточного рахунку в Ощадбанку, тощо. У зв`язку з чим, відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером, місце проживання, якої було зареєстровано на території проведення антитерористичної операції, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (м. Донецьк), з 15.02.2017 року зареєстровано на підконтрольній українській владі території (м. Гірник м. Селидове Донецької обл.), про що в його паспорті поставлена відповідна відмітка (а.с. 10-11).

Перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком (а.с. 12).

23 грудня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій посилаючись на те, що він не є внутрішньо переміщеної особою, оскільки зареєстрований на підконтрольній українській владі території, про що в його паспорті поставлена відповідна відмітка, а тому виплата належної йому пенсії за віком має бути здійснена на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», просив вказати підстави для отримання статусу внутрішньо переміщеної особи та в добровільному порядку здійснити нарахування та виплату пенсії за віком на загальних підставах (а.с. 14-15).

На звернення позивача надана відповідь від 02.01.2020 року №23/С-01-01-08, в якій повідомлено, що в розумінні ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» позивач є внутрішньо переміщеною особою, оскільки покинувши своє постійне місце проживання на території проведення антитерористичної операції після її початку прописався на території України. Тому виплата пенсії позивачу відбувається з урахуванням законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (а.с. 16-18).

Також, позивача повідомлено, що згідно з вимогами п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» позивачу необхідно отримати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або лист-відмову у її видачі відповідним органом з обов`язковим зазначення підстав такої відмови, яку слід подати до органу Пенсійного фонду України.

Однак, позивач вважає, що виплата пенсії йому повинна відбуватися на загальних підставах, тобто без урахування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача з приводу застосування до пенсії позивача законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 вказаного Закону визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно зі ст. 5 вказаного Закону виключно цим Законом, визначаються, зокрема порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, позивачем було надано відповідачу паспорт з відміткою про постійну реєстрацію в м. Селидове (м. Гірник).

Право позивача на отримання пенсії відповідачем не заперечується.

Отже, позивач має право на отримання пенсії на загальних підставах, тому відсутні підстави вважати, що на позивача розповсюджуються вимоги Постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 05 листопада 2014 року.

З моменту постійної реєстрації в м. Селидове, характер правовідносин між позивачем та відповідачем змінився, а відтак і їх законодавче врегулювання також.

Суд зазначає, що право на отримання пенсії та порядок її отримання не може ставитись у залежність від наявності у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи.

Наведена позиція підтверджується судовою практикою Першого апеляційного адміністративного суду, в тому числі у справі: №200/5602/19-а (постанова від 16 жовтня 2019 року, колегія суддів: Гайдар А.В., суддів Казначеєв Е.Г., Компанієць І.Д.).

Крім того, позивач не має довідки внутрішньо переміщеної особи та не перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у своїх рішеннях від 07 березня 2018 року по справі № 242/3044/17 (адміністративне провадження № К/9901/2631/17), від 13 лютого 2018 року по справі № 234/11095/17 (адміністративне провадження № К/9901/163/17).

При цьому відповідач помилково вважав, що виплата пенсії повинна відбуватися з урахуванням законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Посилання відповідача на нормативно-правові акти, які регулюють питання виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам з тимчасово окупованих територій, та перелік документів, які необхідно надати позивачу для подальшої виплати пенсії, а саме довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або лист-відмову у її видачі відповідним органом, є неприйнятними, оскільки органом Пенсійного фонду України не враховано, що позивач, хоча і змінив місце проживання з території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, на підконтрольну українській владі територію, зареєструвавши відповідні зміни, між тим, він не вчиняв передбачені законодавством дії для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а тому не набув статусу внутрішньо переміщеної особи (ст. 1, ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»), як помилково вважав відповідач.

Отже, орган Пенсійного фонду України безпідставно застосував до пенсії позивача законодавство, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, що призвело до порушення пенсійних прав позивача.

Таким чином, у спірних правовідносинах, на думку суду, відповідач діяв з порушенням меж повноважень, визначених Законами України, необґрунтовано та не пропорційно, чим порушив вимоги ст. 18 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано і пропорційно.

А отже, позовні вимоги ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач суду не надав, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню у спосіб захисту права, що визначений позивачем, з урахуванням висновків суду.

Враховуючи, що позивачем при поданні до суду адміністративного позову судовий збір не сплачувався, а ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь Державного бюджету судовий збір за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру.

На підстав наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо застосування до пенсії ОСОБА_1 законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

3. Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, 6, ) здійснювати на загальних підставах нарахування та виплату належної ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) щомісячної пенсії за віком без застосування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, 6, ) на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок UA0026001, код ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 40 копійок.

Судове рішення складено та підписано 10 квітня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.М. Чучко