Справа № 120/1075/20-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2020-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 квітня 2020 р. Справа № 120/1075/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Вінницької обласної ради (вул. Соборна, б. 70, м. Вінниця, 21050)

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Вінницької обласної ради (далі - відповідач) про визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо не надання інформації на запит; зобов`язання відповідача надати відповідь на запит стосовно різниці оплати праці диспетчерів екстреної невідкладної допомоги м. Вінниці та районних центрів; зобов`язання відповідача надати позивачеві витяг із рішення сесії відповідача за 2018 рік, якою встановлено різницю оплати праці.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 18.11.2019 року звернулася до Голови постійної комісії з питань охорони здоров`я відповідача Хребтія Ярослава Віталійовича із запитом щодо різниці оплати праці та доплат до заробітної плати диспетчерам екстреної медичної допомоги м. Вінниці та диспетчерам екстреної медичної допомоги в районах. Додатково позивач просила надати їй витяг з рішення сесії відповідача стосовно цього питання. Однак з отриманої кореспонденції позивач так і не отримала відповіді на поставлені нею у запиті питання, а тому вважаючи, що цим порушено положення Закону України «Про звернення громадян» (далі - ЗУ «Про звернення громадян»), вона звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 16.03.2020 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

30.03.2020 року за вх. № 9434/20 відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній позов не визнає, позовні вимоги вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. По суті спірних правовідносин вказує, що відповідно до ЗУ «Про звернення громадян» запит позивача для розгляду та з проханням поінформувати його та постійну комісію, було направлено до Департаменту охорони здоров`я відповідача, оскільки питання, викладені в запиті, виходили за межі повноважень відповідача, про що позивача було письмово повідомлено. Крім того, відповідач з посиланням на рішення 23 сесії відповідача 3 скликання «Про управління об`єктами спільної власності територіальних громад області» № 483 від 12.10.2001 року зазначає, що фактично позбавлений можливості надати відповідь на запит позивача по суті порушених питань. Водночас вказує, що така відповідь може бути надана Департаментом охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації, який в межах компетенції у повному обсязі та у відповідності до норм чинного законодавства надав відповідь на запит позивачки. З огляду на що, відповідач наголошує, що суб`єктивне сприйняття і трактування позивачем відповіді на її запит та погодження чи не непогодження з відповіддю Департаменту охорони здоров`я відповідача не може свідчити про неповний чи необ`єктивний розгляд її запиту, адже відповідь надана у відповідності та норм чинного законодавства.

Одночасно за вх. № 9433/20 відповідачем через канцелярію суду подано заяву про долучення до матеріалів справи письмових документів.

Цього ж дня за вх. № 9430 відповідачем через канцелярію суду подано заяву про визнання письмових доказів неналежними, зокрема, в частині підтвердження витрат на професійну правничу допомогу. Так, відповідач вказує, що надані договір про надання правничої допомоги від 02.03.2020 року та розрахунок витрат на послуги адвоката, пов`язаних з підготовкою позову від 03.03.2020 року не є належними та не містять інформації щодо предмета доказування. Крім того, позивачем не надано жодних доказів сплати гонорару в межах виконання договору з адвокатом (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо). До того ж, наданий позивачем розрахунок витрат на послуги адвоката, пов`язаних з підготовкою позову, не містить інформації щодо предмета доказування. Більш того, він виготовлений «у справі КАС за позовом ОСОБА_1 до Вінницької ОДА», тобто не у справі № 120/1075/20-а.

Ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

18.11.2019 року позивач звернулася із запитом до голови Постійної комісії відповідача з питань охорони здоров`я Хребтія Ярослава Віталійовича, в якому просила останнього надати інформацію щодо нарахування заробітної плати диспетчерам екстреної невідкладної допомоги. Додатково просила надати їй витяг з рішення обласної ради щодо цього питання.

Вказаний запит було скеровано для розгляду до Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації.

06.02.2020 року листом за вих. № 10-8-К-60-128 за підписом Директора Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації на запит позивача надано відповідь щодо нарахування заробітної плати.

Разом із тим, як зазначає позивач у позовній заяві, вона не отримала відповіді на поставлене нею у запиті питання. Крім того, на переконання позивача, переадресація її запиту до Вінницької обласної державної адміністрації відбулася всупереч ЗУ «Про звернення громадян». Це й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України «Про інформацію» (далі - ЗУ «Про інформацію») визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів (ст. 5).

Ст. 1 ЗУ «Про інформацію» визначено, що інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Так, питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовано ЗУ "Про звернення громадян".

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 3 ЗУ "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ст. 16 ЗУ "Про звернення громадян" скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів (ст. 20 Закону України "Про звернення громадян").

Системний аналіз наведених норм доводить, що чинним законодавством закріплений прямий обов`язок органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, керівників та посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян надати належну та обґрунтовану відповідь на звернення громадян у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. В свою чергу, відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань), в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. У випадку, якщо питання порушені у зверненні не входять до повноважень того органу, якому воно адресоване, таке звернення в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав таке звернення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до голови Постійної комісії відповідача Хребтія Я.В. із запитом про надання інформації стосовно нарахування заробітної плати. Відповідно до рішенням 23 сесії відповідача 3 скликання «Про управління об`єктами спільної власності територіальних громад області» № 483 від 12.10.2001 року Вінницькій обласній державній адміністрації делеговано виконання повноважень щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад у відповідних галузях, враховуючи, що остання через відповідні галузеві управління забезпечує реалізацію державної політики, зокрема, у сфері охорони здоров`я, запит позивача було переадресовано за належністю до Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації, про що останню було повідомлено листом від 03.02.2020 року за вих. № б/н. Однак позивач з цим не погоджується, вказуючи що її запит був адресований саме до голови Постійної комісії відповідача Хребтія Я.В. , а не до Вінницької обласної державної адміністрації.

У цьому контексті суд вказує таке. Відповідно до ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Аналіз норм ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про звернення громадян» дає підстави для висновку, що на суб`єкт, який отримав звернення (із питаннями поза межами його повноважень) покладено обов`язок по-перше: у п`ятиденний строк переслати його за належністю, а по-друге: повідомити громадянина, який подав звернення, про факт його направлення за належністю.

Відповідачем було перенаправлено запит позивача за належністю до відповідного суб`єкта, про що її було повідомлено, відповідно суд не вбачає у діях останнього порушень вимог ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про звернення громадян». Втім вважає за належне зауважити, що дійсно, запит позивача про надання інформації було отримано відповідачем згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату грошового переказу 20.11.2019 року, а переадресовано за належністю лише 03.02.2020 року, чим допущено порушення 5-денного строку пересилання звернення. Однак такі дії відповідача не вплинули на розгляд запиту позивача про надання інформації по суті, а порушення строків переадресації запиту позивача не є предметом розгляду даної справи, адже позивач оскаржує власне бездіяльність відповідача щодо ненадання інформації на її запит.

Підсумовуючи зазначене, матеріалами справи підтверджено, що відповідач виконав вимоги ч. 3 ст.7 ЗУ "Про звернення громадян ", оскільки звернення позивача було надіслано для розгляду за належністю та про даний факт її було повідомлено письмово, що свідчить про відсутність бездіяльності відповідача у ненаданні повної та достовірної інформації на запит від 18.11.2019 року. Більш того, бездіяльність відповідача щодо ненадання інформації на запит позивача відсутня й тому, що останній не є компетентним суб`єктом, до повноважень якого належить надання інформації щодо нарахування заробітної плати, що належним чином підтверджено положеннями рішення 23 сесії відповідача 3 скликання «Про управління об`єктами спільної власності територіальних громад області» № 483 від 12.10.2001 року.

Крім цього, суд зазначає, що згідно загальних засад права будь-який суб`єкт правовідносин може діяти активно або пасивно, саме пасивна поведінка, у даному випадку, суб`єкта владних повноважень є бездіяльністю.

Як вже зазначалось, у даному спорі відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не компетентний у надані запитуваної позивачем інформації. За таких обставин, не можна говорити про його бездіяльність, тим більш ним були вжиті заходи (активна поведінка) щодо перенаправлення відповідного запиту позивача.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо не надання інформації на запит є безпідставними та необґрунтованими, відповідно задоволенню не підлягають.

З цих же мотивів не підлягають задоволенню й позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача надати відповідь на запит стосовно різниці оплати праці диспетчерів екстреної невідкладної допомоги м. Вінниці та районних центрів та надати позивачеві витяг із рішення сесії відповідача за 2018 рік, якою встановлено різницю оплати праці.

Більш того з матеріалів справи вбачається, що позивачеві листом від 06.02.2020 року за вих. № 10-8-К-60-128 була надано відповідь на її запит про надання інформації, в якій їй пояснили, що з огляду на те, що нарахована заробітна плата позивача становить 7 341 грн. 60 коп., то доплата до мінімальної заробітної плати не проводиться, оскільки сума нарахованої заробітної плати перевищує розмір мінімальної заробітної плати (4 173 грн. 00 коп.).

Стосовно тверджень позивача, що вона не отримала інформацію, на питання, які були поставлені нею у запиті, суд вказує, що незгода позивача із суттю відповіді та наданою, на її думку, недостовірною інформацією, є суб`єктивним сприйняттям позивача та не може вважатися бездіяльністю у наданні інформації.

Таким чином, з огляду на те, що позивач отримала відповідь на запитувану нею інформацію, суд не вбачає порушення її прав та інтересів, відповідно позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, як було встановлено вище, згідно рішення 23 сесії відповідача 3 скликання «Про управління об`єктами спільної власності територіальних громад області» № 483 від 12.10.2001 року? останній не є належним розпорядником запитуваної позивачем інформації. Тож у разі незгоди з отриманою відповіддю слід звертатися саме до розпорядника такої інформації.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати витяг із рішення сесії відповідача за 2018 рік, якою встановлено різницю оплати праці, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 7 ст. 5 ЗУ "Про звернення громадян" визначає, що у зверненні має бути викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. При цьому, це має бути зроблено чітко з можливістю встановити дійсні вимоги та наміри особи, що звертається.

Між тим, зі звернення позивача не зрозумілим є, копію якого саме рішення бажає отримати позивач. У цьому ж контексті суд приймає до уваги твердження відповідача, про відсутність взагалі будь-якого рішення стосовно запитуваної позивачем інформації.

За таких обсатвин, позовні вимоги у цій частині також не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, надані сторонами, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Стосовно поданої представником позивача заяви щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд, виходячи із приписів ст. 139 КАС України, вказує, що питання про розподіл судових витрат вирішується виключно у випадках задоволення (повного/часткового) позовних вимог. З огляду на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, питання про розподіл судових витрат, за даних обставин, вирішенню не підлягає.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про інформацію», Законом України «Про звернення громадян» та ст. 2, 9, 73- 78, 90, 245, 246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Вінницької обласної ради про визнання незаконною бездіяльності щодо не надання інформації на запит, зобов`язання надати відповідь на запит стосовно різниці оплати праці диспетчерів екстреної невідкладної допомоги м. Вінниці та районних центрів та зобов`язання надати ОСОБА_1 витяг із рішення сесії Вінницької обласної ради за 2018 рік, якою встановлено різницю оплати праці відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Вінницька обласна рада (вул. Соборна, б. 70, м. Вінниця, 21050)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 13.04.2020 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна