Справа № 826/4026/18
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2020 року м. Київ № 826/4026/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
проскасування податкового повідомлення-рішення №10473913 від 20.10.2017
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просить: скасувати податкове-повідомлення рішення від 20.10.2017р. № 104739-13, яким ОСОБА_1 встановлено суму податкового зобовязання 27 680, 90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване рішення є протиправним, а відтак підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 16.04.2018р. відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов в якому зазначає, що під час прийняття оскаржуваного рішення діяв у межах повноважень, у порядку та в спосіб встановлений Конституцією та законами України, а відтак вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 належить житловий будинок, загальною площею 509,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

20.10.2017р. Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № 104739-13 форми «Ф», яким згідно з п.п 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України та відповідно до п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст 266 ПК України ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання у сумі 27 680, 9 грн. за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Податковий період - 2016 рік. (а.с. 59)

Позивач вважаючи вищезазначене податкове повідомлення-рішення протиправним звернувся до суду для захисту своїх прав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст.266 ПК України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктом 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст.266 ПК України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується, зокрема для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Відповідно до п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Згідно пп. "ґ" підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості в такому порядку: за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України, фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (за винятком тих, які не є об`єктами оподаткування відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України) є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Станом на 1 січня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1378,00 грн. Отже, ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2016 рік становить 6, 89 грн. за 1 кв. м. бази оподаткування.

Судом встановлено, що на виконання ст. 266 ПК України, відповідачем сформовано податкове повідомлення рішення № 104739-13 на суму 27 680, 9 грн. ((509,1 - 120)х 6, 89)+25000), де:

509,1 - загальна площа об`єкта нерухомого майна (кв.м.);

120 - пільга на зменшення для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості (кв.м.);

6, 89 грн./кв.м.- ставка податку;

25000 - сума збільшення податку, якщо площа об`єкту перевищує 500 кв.м.(для будинку)(грн.).

Доводи позивача про те, що житловий будинок, загальною площею 509,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 не може бути об`єктом оподаткування, оскільки непридатний для проживання та задоволення власних потреб, суд вважає помилковими, з огляду на таке.

Згідно з п.п. 14.1.129 та 14.1.129 і п. 14.1 ст. 14 ПК України, об`єкти житлової нерухомості - це будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки, а об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені законодавством до житлового фонду.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Підпунктом 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, де зазначено, що житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, має бути визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2018р. у справі № 826/5540/18 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Великосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області про зобов`язання відповідача винести рішення, яким визнати будинок АДРЕСА_1 таким, що є непридатним до проживання в період часу з 2008 року по 2017 рік включно.

Так, у вищезазначеному рішенні зазначено, що рішенням №121 від 25 вересня 2008 року Великосолтанівською сільською радою Васильківського району Київської області «Про затвердження акту державної комісії про готовність закінченого будівництвом індивідуального домоволодіння», розглянувши представлений акт державної комісії про готовність закінченого будівництвом індивідуального домоволодіння забудовника ОСОБА_1 , відповідно до підпункту 1 пункту Б ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконком сільської ради вирішив затвердити акт державної комісії про готовність закінченого будівництвом індивідуального домоволодіння АДРЕСА_1 , та визнати право власності на індивідуальне домоволодіння АДРЕСА_1 , за забудовником ОСОБА_1 .

Також, у вказаному рішенні суд зазначив, що позивачем не оскаржується ні правомірність дій відповідача та інших осіб щодо прийняття будинку в експлуатацію, ні рішення про затвердження акту, ні реєстрація права власності за позивачем.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що в матеріалах справі відсутнє рішення уповноваженого органу про визнання непридатним для проживання житлового будинку, загальною площею 509,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , який згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить позивачу, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача про неналежність вказаного об`єкту нерухомості до об`єктів оподаткування.

Також, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач суду не надав.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись ст. 242, 243, 251, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 255 КАС України та може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська