Справа № 440/3038/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2020-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 р.Справа № 440/3038/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Русанової В.Б. , Перцової Т.С. ,

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 23.01.2020 року (суддя Шевяков І.С.; м. Полтава) по справі № 440/3038/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії протиправними. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за втраті частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, нарахованої на підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2014 у справі № 554/2823/14-а за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії.

Рішення суду набрало законної сили 20 листопада 2019 року.

03 грудня 2019 року Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі №440/3038/19.

23 грудня 2019 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо розрахунку та нарахування йому не в порядку та не у розмірі, визначеному рішенням суду у справі № 440/3038/19 компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії у сумі 59018,35 грн., визнання незаконним та скасування розрахунку суми компенсації від 16.12.2019 № 6162/Б-02, вжиття заходів щодо розрахунку та нарахування позивачу компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у справі №440/3038/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначив, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 виконано частково, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати державної пенсії (основної та додаткової) нараховано з порушенням Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21 лютого 2001 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року заяву ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з листопада 2014 (місяць, що слідує за місяцем нарахування доходу) по червень 2019 року (місяць, що передує місяцю виплати цього доходу), зроблено відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки доплату пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 на підставі судового рішення у справі № 554/2823/14-а ОСОБА_1 було нараховано у жовтні 2014 року та виплачено у липні 2019 року.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 23.01.2020 і ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 - задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач, з посиланням на положення Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001, зазначає, що відповідачем, на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 у цій справі, неправомірно здійснено розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії та обчислено індекс споживчих цін, а саме: за період з листопада 2014 року по червень 2019 року, а не з 01.01.2014 по день фактичного розрахунку, тобто по 16.07.2019, як зобов`язано судовим рішенням.

Розгляд справи проведено за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегульовано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, регламентований статтею 383 КАС України.

Відповідно до частин 1 статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, вказаними нормами визначено особливий порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, який здійснюється судом в процесі контролю за виконанням судових рішень.

При цьому, суд при вирішенні спору повинен встановити природу спірних правовідносин, а саме: які рішення, дії чи бездіяльність відповідача призвели до порушення прав позивача, чи такі пов`язані з виконанням рішення суду, чи вчинені відповідачем у зв`язку з виникненням нових правовідносин.

Вказана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 12 листопада 2018 року у справі №806/3099/17 (№К/9901/50917/18).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 звертав увагу, що ст.383 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами застосування цієї статті є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 по справі № 440/3038/19 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за втраті частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, нарахованої на підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2014 у справі № 554/2823/14-а за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії.

На виконання рішення суду від 26.09.2019 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області нараховано суму компенсації у розмірі 48 397,94 грн за період з листопада 2014 року по червень 2019 рік (а.с. 18).

Позивач не погоджується із здійсненим відповідачем розрахунком суми компенсації, вважаючи, що такий розрахунок повинен бути зроблений за період з першого дня місяця - з 01.01.2014, в якому встановлено факт виплати пенсії не в повному обсязі, та по дату фактичної виплати донарахованої частини пенсії, тобто по 16.07.2019, як визначено у судовому рішенні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III (далі також - Закон №2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

За змістом статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Приписами статей 3, 4 Закону № 2050-III обумовлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Тобто, зазначені вище правові норми Закону № 2050-III встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Пунктом 1 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. №159 (далі - Порядок) закріплено, що дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до п.2 Порядку, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

За змістом п.3 Порядку компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

У п.4 Порядку визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку № 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 55 Закону № 2262-XII, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статті 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку № 159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року у справі №21-518а14, від 11 липня 2017 року у справі №21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року у справі №681/423/15-а, від 20 лютого 2018 року у справі №522/5664/17, від 21 червня 2018 року у справі №523/1124/17, від 03 липня 2018 року у справі №521/940/17, від 05 жовтня 2018 року у справі №127/829/17, від 12.02.2019 у справі №814/1428/18 та від 10.04.2019 №686/13725/17.

Колегія суддів звертає увагу, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 по справі № 440/3038/19 встановлено, що частина пенсії, на яку позивач мав право в період з 01.01.2014 по 02.08.2014 відповідно до судового рішення, яке набрало законної сили, виплачена позивачу із затримкою - 16.07.2019.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про неправомірність відмови ГУ ПФУ в Полтавській області, яка оформлена листом від 06.08.2019 № 3798/Б-02, у нарахуванні та виплаті позивачу суми компенсації втрати частини доходів, за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії, та зобов`язав відповідача здійснити її нарахування і виплату по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії.

Таким чином, період, за який ОСОБА_1 повинна бути нарахована компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії, на виконання судового рішення від 26.09.2019, повинен обчислюватися з 01.01.2014 по 16.07.2019, тобто з моменту виплати пенсії у меншому розмірі, ніж встановлено законодавством, та по день фактичної виплати донарахованої на виконання судового рішення частини пенсії. Відповідно, для обрахунку компенсації індекс споживчих цін підлягає обчисленню шляхом множення місячних індексів за період невиплати грошового доходу: за січень 2014 року - визначається шляхом множення місячних індексів за період з лютого 2014 р. по червень 2019 р. включно; за лютий 2014 р. (беруться індекси з березня 2014 р. по червень 2019 р. включно); за березень 2014 р. (беруться індекси з квітня 2014 р. по червень 2019 р. включно); за квітень 2014 р. (беруться індекси з травня 2014 р. по червень 2019 р. включно) і т.д.

Беручи до уваги вищевикладене, висновок суду першої про те, що період нарахування компенсації починається з місяця, наступного за місяцем нарахування невиплаченого доходу, та по місяць, що передує місяцю виплати цього доходу, є помилковим, а дії відповідача, щодо нарахування позивачу компенсації втрати частини доходів за період з 01.11.2014 по 01.06.2019 - неправомірними і такими, що не відповідають судовому рішенню від 26.09.2019, на виконання якого відповідачем вчинено оскаржені позивачем дії.

Враховуючи, що бездіяльність - це пасивна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним тих дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього обов`язків (завдань) згідно із чинним законодавством, а в даному випадку відповідачем було вчинено дії на виконання судового рішення, з якими позивач не погодився, колегія суддів вважає, що належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах буде саме визнання протиправними дій ГУПФУ, вчинених на виконання судового рішення, які полягають у здійсненні ОСОБА_1 розрахунку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, нарахованої на виконання судового рішення, за період з 01.11.2014 по 01.06.2019 та зобов`язання ГУПФУ здійснити відповідний розрахунок компенсації за період з 01.01.2014 по 16.07.2019.

З приводу вимог позивача про визначення конкретної суми компенсації у розмірі 59018,35 грн., колегія суддів зазначає, що судовий захист порушеного права позивача на отримання компенсації за період з 01.01.2014 по 16.07.2019 полягає у зобов`язанні відповідача вчинити кореспондуючі цьому праву дії, при цьому здійснення розрахунку суми компенсації за відповідний період чинним законодавством віднесено до компетенції органів пенсійного фонду, тому вимоги ОСОБА_1 в цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2019, у формі надання протягом 30 днів звіту про виконання судового рішення у відповідності до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст.382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проаналізувавши наведені положення КАС України, колегія суддів зазначає, що встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт, може суд, який ухвалив судове рішення, в даному випадку Полтавський окружний адміністративний суд.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення; наступним етапом є розгляд поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу; тобто зі змісту ч.1 та 2 ст.382 КАС України вбачається послідовний алгоритм дій, якщо суд дійде висновку про встановлення звіту.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Таким чином, клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 не підлягає задоволенню.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 383, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 23.01.2020 року по справі № 440/3038/19 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійною фонду України в Полтавській області, вчинені на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року по справі № 440/3038/19, які полягають у здійсненні ОСОБА_1 розрахунку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, нарахованої на підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2014 у справі № 554/2823/14-а, за період з 01.11.2014 по 01.06.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, б. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код 13967927) здійснити, на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року по справі № 440/3038/19, розрахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, нарахованої на підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2014 у справі № 554/2823/14-а за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, у відповідності до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, починаючи з 01.01.2014 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії - 16.07.2019.

У задоволенні іншої частини заяви - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, cтрок, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) В.Б. Русанова Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 13.04.2020 року