Справа № 824/306/20-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2020 р. м. Чернівці Справа № 824/306/20-а
Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким:

- визнати протиправною бездіяльність Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 р. по 2019 р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.08.2019 р;

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 р. по 2019 р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.08.2019 р;

- визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 , висловлену у листі від 05.02.2020 р. №11/М-8, щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 р. по 2019 р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.08.2019 р;

- зобов`язати Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 р. по 2019 р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.08.2019 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що після звільнення з військової служби 01.08.2019 р. відповідачами не нараховано та не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки позивача, як учаснику бойових дій за період з 2015 р. по 2019 рік. Крім того позивач вказує, що звертався до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України із заявою щодо виплати вказаної компенсації, однак відповідач безпідставно у листі від 05.02.2020 р. №11/М-8 відмовив у виплаті компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 р. по 2019 р. З вказаних підстав позивач просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити вказану грошову компенсацію.

Відповідачі подали до суду відзиви на позов, в яких вказують, що з моменту оголошення мобілізації і до теперішнього часу діє особливий період, на період якого припинено надання додаткової відпустки учасникам бойових дій, а тому компенсація за невикористані дні додаткової відпустки не виплачується. Крім того, відповідачі вказують, що грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців. Також відповідачі зазначили, що не являються розпорядниками коштів, з яких виплачується вказана компенсація.

З вказаних підстав, відповідачі просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

02.03.2020 р. ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження по справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

20.03.2020 р. від Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України надійшло клопотання про залишення без розгляду позовної заяви, у зв`язку із пропущенням місячного строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 24.03.2020 р. відмовлено Західному регіональному управлінню Державної прикордонної служби України у задоволені клопотання про залишення без розгляду позовної заяви.

Оцінивши повідомлені учасниками справи обставини, суд вважає, що наявні достатні підстави для прийняття судового рішення.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач проходив службу в Державній прикордонній службі України згідно укладеного контракту з 01.08.2014 р. по 01.08.2019 р. (а.с. 15-17, 19).

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 від 26.02.2015 року. (а.с.18).

Згідно витягу з наказу начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 29.07.2019 р. №336-ОС полковника ОСОБА_1 заступника начальника оперативно-розшукового відділу оперативно розшукового управління, якого звільнено з військової служби за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту), з позивачем проведено розрахунок при звільненні, який включав: грошову компенсацію за 4 невикористані дні щорічної основної відпустки за 2019 р.; одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 26 повних календарних років служби. (а.с. 20).

30.01.2020 р. позивач звернувся до Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 р. по 2019 р., однак відповідач у листі від 05.02.2020 р. №11/М-8 відмовив у виплаті вказаної компенсації у зв`язку із дією особливого періоду. (а.с. 21).

Згідно листа Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 24.02.2020 р. вказується, що позивач з 03.06.2016 р. по 01.08.2019 р. перебував на фінансовому забезпечені НОМЕР_2 . Крім того, у вказаному листі зазначається, що згідно з наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 29.07.2019 р. №336-ОС Чернівецьким прикордонним загоном позивачу виплачено грошову компенсацію за 4 невикористані дні щорічної основної відпустки. (а.с. 22).

Судом встановлено, що спірні правовідносини полягають у перевірці правомірності дій (бездіяльності) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік.

Спірні правовідносини врегульовані: Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ; Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 № 3551-XII; Законом України «Про відпустки» від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР; Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 № 2011-XII; Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII; Законом України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-XII; наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам".

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про відпустки» від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно зі ст.16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п.8 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Згідно з абз.3 п. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

З вказаного слідує, що оскільки абз.3 п. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ не виокремлює види додаткових відпусток, за які здійснюється компенсація, тому вказані положення застосовуються до всіх видів додаткових відпусток військовослужбовців, які передбачені чинним законодавством.

Таким чином, суд звертає увагу, що чинним законодавством України передбачено право військовослужбовців на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, в тому числі додаткової відпустки учасникам бойових дій.

Відповідно до п. 17 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з п. 18 ст.10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до п.19 ст. 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон №3543-XII) особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-XII (далі - № 1932-XII) визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в ст. 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Таким чином, в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. В той же час, Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, суд звертає увагу, що припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки».

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

З аналізу вказаних норм права, суд дійшов висновку, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові 21 серпня 2019 року у зразковій справі №620/4218/18.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VI, було постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що протягом 2015-2019 років під час військової служби за контрактом позивач не скористався своїм правом на додаткову відпустку як учаснику бойових дій, у зв`язку з введенням в даний час особливого періоду.

Відповідно до витягу з наказу начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 29.07.2019 р. №336-ОС при звільненні з військової служби грошова компенсація за невикористану в 2015-2019 роках додаткову відпустку учаснику бойових дій полковнику ОСОБА_1 заступника начальника оперативно-розшукового відділу оперативно розшукового управління, виплачена не була.

З урахуванням наведеного вище судом встановлено, що при звільненні з військової служби у запас позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2015-2019 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

При цьому, суд вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу доводи відповідачів, що Чернівецький прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України та Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України не є розпорядниками коштів виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку учаснику бойових дій, з огляду на наступне.

Суд наголошує, що обов`язок проведення повного розрахунку при звільнені, з урахуванням компенсаційних виплат, лежить на роботодавцеві, який приймає рішення про звільнення працівника та з яким працівник перебував у трудових відносинах, а тому компенсація за невикористану позивачем у 2015-2019 роках додаткову відпустку як учаснику бойових дій, підлягала включенню позивачу в розрахунок позивача при звільнені.

Згідно з витягу наказу від 29.07.2019 р. №336-ОС Західним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України при звільнені позивача 01.08.2019 р. з військової служби було проведено виплату грошового забезпечення позивача із врахуванням компенсації за 4 невикористані дні щорічної основної відпустки за 2019 р. та грошової одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 26 повних календарних років служби. З вказаного слідує, що Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України є розпорядником коштів грошового забезпечення, які виплачуються при звільненні військовослужбовця, однак безпідставно відмовляється нарахувати позивачу та виплатити компенсацію за невикористані у 2015-2019 роках дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

У зв`язку з вказаним позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами не доведено правомірність ненарахування та невиплати позивачу при звільнені компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У зв`язку із вказаним та з метою відновлення порушеного права позивача, суд визнає протиправною відмову Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 05.02.2020 р. №11/М-8 та зобов`язує Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України, як орган який здійснював розрахунки із позивачем у зв`язку із закінченням контракту, забезпечити нарахування та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 р. по 2019 р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.08.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із звільнення позивача від сплати судового збору, суд не вирішує питання щодо стягнення на користь позивача судового збору. Водночас, в матеріалах справи наявні докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу в сумі 2900 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України ,-

В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 р. по 2019 р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.08.2019 року.

3. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 р. по 2019 р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.08.2019 року.

4. Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 , висловлену у листі від 05.02.2020 р. №11/М-8, щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 р. по 2019 р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.08.2019 року.

5. Зобов`язати Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 р. по 2019 р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.08.2019 року.

6. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів витрати на правову допомогу в сумі 2900 грн згідно з квитанцією від 28.02.2020 р. №0.0..1.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_3 ).
відповідачі:
Чернівецький прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (вул. Герцена,2-а, м. Чернівці, 58022, );
Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України (вул. Мечнікова, 16-а, м. Львів, 79017, ).

Суддя Т.М. Брезіна