Справа № 813/2829/17
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

09 квітня 2020 року

Київ

справа №813/2829/17

адміністративне провадження №К/9901/38450/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу

за позовом Личаківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова

до Товариства з додатковою відповідальністю "Львівський експериментальний механічний завод"

про стягнення заборгованості

за касаційною скаргою Личаківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року (прийняту у складі головуючого судді Мартинюка В.Я.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2017 року (постановлену у складі колегії: головуючого судді Сапіги В.П., суддів Обрізка І.М., Яворського І.О.),

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Личаківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Львова (далі - Управління, позивач) звернулося в суд з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Львівський експериментальний механічний завод» (далі - ТДВ «ЛЕМЗ», відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 6934,75 грн.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, дійшов висновку, що на підставі рішення суду в адміністративній справі №813/465/17, яке набрало законної сили, колишній працівник відповідача ОСОБА_1 набув право на пенсію відповідно до пункту «а» статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому витрати на виплату та доставку пенсій відшкодуванню відповідачем не підлягають.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, позивач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В касаційній скарзі позивач не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, які з посиланням на статтю 72 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень), зазначили, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №813/465/17 встановлено, що ОСОБА_1 набув стаж на пенсію відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому витрати на виплату цієї пенсій не підлягають до відшкодування, оскільки в положеннях статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» йдеться мова про стаж на роботах, передбачених списком № 2 взагалі, а не про стаж, набутий на якомусь конкретному підприємстві. Тому пенсія, призначена ОСОБА_1 , повинна відшкодовуватись в повному 100% обсязі, однак пропорційно у % підприємствами залежно від набутого на цих підприємствах «шкідливого» стажу. Зазначає, що ОСОБА_1 пенсія призначена як такому, що набув повний стаж, а саме 12 років 6 місяців на роботах, передбачених списком №2, однак пізніше 1 січня 1992 року, тому і не може бути застосована стаття 100 при вирішенні питання про відшкодування вказаної пенсії.

Крім того, позивач зазначає, що ним подано касаційну скаргу на судові рішення у справі №813/465/17, на встановлені висновки у якій посилаються суди у справі №813/2829/17.

Позиція інших учасників справи

Від відповідача відзиву або заперечень на касаційну скаргу позивача не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі №813/2829/17, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.

Суддя-доповідач ухвалою від 8 квітня 2020 року прийняв до провадження адміністративну справу №813/2829/17 та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 9 квітня 2020 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що ТДВ «ЛЕМЗ» знаходиться на обліку в Личаківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Львова, яке згідно з пунктом 1 статті 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-ІV визначено страхувальником.

Управління звернулось до суду з вимогами про стягнення з ТДВ «ЛЕМЗ» заборгованості в розмірі 6934,75 грн, оскільки в Пенсійному фонді України по товариству обліковується заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за списком № 2, які відповідачем не відшкодовані.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка висновків судів попередніх інстанції доводів учасників справи

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2017 року відповідають, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є: суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників; філії, відділення та інші відокремлені підрозділи платників податку, що не мають статусу юридичної особи, розташовані на території іншої, ніж платник збору, територіальної громади.

Згідно із абзацом 4 пункту 1 статті 2 наведеного Закону для платників збору об`єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 цього Закону.

Відповідно до вимог статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими i важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад i показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, i за результатами атестації робочих місць (далі - список № 2).

Порядок відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, встановлено розділом шостим Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України» (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 6.1 Інструкції підлягають повному відшкодуванню витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до абзацу першого частини 2 Прикінцевих положень Закону застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах,

Згідно з пунктом 6.4 Інструкції, розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Відповідно до пункту 6.8 Інструкції, підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. В разі зміни розміру пенсії або настання обставин, що впливають на суму відшкодування, органи Пенсійного Фонду України повідомляють про це підприємство у місячний термін з моменту виникнення цих обставин.

Статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що право на пільгове пенсійне забезпечення мають особи, які працювали до введення в дію цього Закону (до 1 січня 1992 року) на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством. Пенсії за віком призначаються за таких умов: особам, які на день введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" мають повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», виходячи із вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

До набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення осіб здійснювалось відповідно до Положення про порядок призначення та виплату державних пенсій, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року. При цьому вимоги щодо атестації робочих місць за умовами праці згідно з раніше діючим законодавством були відсутні. Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 442 від 1 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. При цьому до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зберігається порядок покриття витрат на виплату та доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Підпунктом 3 частини 2 Прикінцевих положень цього Закону визначено, що особам, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці та мали або матимуть право на пенсію відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії призначаються за нормами цього Закону, виходячи з вимог віку та стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Таким чином враховуючи, що Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV відшкодуванню Пенсійному фонду України підлягають фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до підпунктів "б"-"з" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», то пенсії, призначені відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відшкодуванню не підлягають.

Так, судами попередніх інстанцій було вірно зазначено, що згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 червня 2017 року у справі №813/465/17, яка набрала законної сили, встановлено обставини, за якими працівник ТДВ «ЛЕМЗ» ОСОБА_1 набув стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці до 1 січня 1992 року, тобто мав право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», чим набув право на пенсію відповідно до пункту "а" статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому витрати на виплату та доставку пенсій відшкодуванню відповідачем не підлягають.

Згідно положень частини першої статті 72 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Аналогічні положення мстить частина четверта статті 78 КАС України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року.

З приводу посилань позивача на те, що ним в касаційному порядку оскаржено ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 червня 2017 року у справі №813/465/17, то з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Верховного Суду від 14 листопада 2019 року зазначене судове рішення було залишено без змін, а апеляційна скарга Личаківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова - без задоволення.

Таким чином, суди попередніх інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, обґрунтовано посилалися на обставини щодо ОСОБА_1 , встановлені у справі №813/465/17.

Касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У відповідності до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржених судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Личаківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: І.В. Желєзний

Н.В. Коваленко