Справа № 280/965/20
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2020-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

10 квітня 2020 року Справа № 280/965/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Міністерства оборони України (місцезнаходження: 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства оборони України (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати пункт 3 протоколу № 182 від 27 грудня 2019 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

зобов`язати Міністерство оборони України () у місячний термін призначити та виплатити ОСОБА_1 (ІН: НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІI групи, внаслідок захворювання отриманого під час проходження військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на момент встановлення групи інвалідності.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у травні 2015 року йому встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання отриманого під час проходження військової служби. Вказує на те, що оскільки інвалідність настала як наслідок проходження військової служби, то він має право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому IІ групи інвалідності. Зазначає, що він у встановленому законодавством порядку звернувся через уповноважений орган до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, проте, рішенням відповідача позивачу було безпідставно та необґрунтовано відмовлено у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Ухвалою суду від 17 лютого 2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі, без виклику сторін.

Представник Міністерства оборони України проти позову заперечив з підстав письмового відзиву, який 10 березня 2020 року надійшов до суду (вх.№11129), відповідно до якого зазначає, що суттєве значення має дата первинного встановлення інвалідності або встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Зазначає, що оскільки позивачу II група інвалідності (пов`язана з проходженням служби) під час огляду встановлена з 12 травня 2015 року (згідно довідки МСЕК серії АВ 0302578) та в подальшому не змінювалась, а з заявою про виплату він звернувся лише в листопаді 2019 року (значно більше ніж через 3 роки), підстав для прийняття комісією позитивного рішення щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги немає; відмова у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги в даному випадку є правомірною, а позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до приписів КАС України, справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

На підставі приписів частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (надалі - Закон №2232-XII), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №2011-XII.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі по тексу Закон України №2011-XII.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України №2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону України №2011-XIІ (в редакції чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності (12 травня 2015 року)) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Частиною 8 статті 16-3 Закону №2011-XIІ (в редакції чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) встановлено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

При цьому, за змістом частини 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затверджений постановою Кабінету Міністрів України

від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок №975).

Пунктом 3 Порядку №975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до матеріалів справи судом становлено, що ІІ-гу групу інвалідності позивач отримав 12 травня 2015 року що підтверджується довідкою МСЕК серії АВ 0302578 (а.с. 9).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги, передбачене статтею 16 Закону №2011-ХІІ, в редакції чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, могло бути реалізоване ним протягом трьох років з дня виникнення в особи такого права.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 12 липня 2019 року у справі №1640/2293/18 та від 28 травня 2019 року у справі №333/2646/17.

Також правові висновки суду угоджені й з постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 березня 2020 року по справі №620/1395/19.

Таким чином, суд погоджується з твердженням відповідача про те, що оскільки позивачу II група інвалідності (пов`язана з проходженням служби) під час огляду встановлена з 12 травня 2015 року (згідно довідки МСЕК серії АВ 0302578) та в подальшому не змінювалась, а з заявою про виплату він звернувся лише в листопаді 2019 року (значно більше ніж через 3 роки), підстав для прийняття комісією позитивного рішення щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги немає, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно з частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність оскаржуваного рішення на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статі 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки вони є недоведеними, необґрунтованими, та такими що не гуртуються на вимогах закону України.

За правилами статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 77, 132, 139, 143, 243-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (місцезнаходження: 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 10 квітня 2020 року.

Суддя Д.В. Татаринов