Справа № 160/351/20
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2020 року Справа № 160/351/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віхрової В.С., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, третя особа: Дніпропетровський окружний адміністративний суд про визнання протиправним нарахування податкового боргу та скасування вимог про сплату боргу, -
13.01.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, третя особа: Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в якій позивач просить суд:
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа №160/351/20 передана до розгляду судді Віхровій В.С.
Згідно з ч. 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Разом з тим, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч. 1 ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Частиною 8 ст.262 КАС України визначено, що при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Судом вчинені усі передбачені КАС України заходи щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи, про що до матеріалів справи долучені відповідні докази.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано час для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 р. задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, зупинено стягнення за оскаржуваними вимогами, на підставі яких відкриті виконавчі провадження до набрання законної сили рішенням суду
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.
11.03.2020 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого ГУ ДФС у Дніпропетровській області заперечує проти позовних вимог вважає, що вимоги від 15.02.2019 року №Ф-2913-56/434-У та від 10.05.2019 року №Ф-2913-56/434-У є законними. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців платник податків ФОП ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 ) був зареєстрований як фізична особа-підприємець 31.07.2006 та 31.05.2019 здійснено реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Податкова звітність Позивачем не подавалась, доходів він не отримував, як наслідок, повинен був сплачувати (враховуючи зміни до Закону України №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які набули чинності з 01 січня 2017 року, що стосується платників, які перебувають на загальній системі оподаткування та якими не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року суму єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Отже, за 2017 рік ця сума була 3200 грн. (мінімальна заробітна плата) х 22% = 704 грн./місяць, за 2017 рік ця сума була 3723 грн. х 22% = 819,06 грн./місяць та за 2019 рік ця сума була 3706 грн. (мінімальна заробітна плата) х 22% = 918,06 грн./місяць. Контролюючим органом ФОП ОСОБА_1 було нараховано єдиний соціальний внесок за 2017 рік у сумі 8448 грн., за 2018 рік на загальну суму 9828,72 грн. за 2019 рік на загальну суму 2754,18 грн.
12.03.2020 р. до суду надійшли пояснення від третьої особи по суті спору, в яких останній повідомляє, що діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України.
Судом під час розгляду даної справи враховані положення постанови КМУ №211 від 11.03.2020 р. «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу CODIV-19» та впровадження низки заходів на виконання рішення уряду відносно даного питання.
Разом з тим, з огляду на законодавчо визначені гарантії щодо розгляду справи належним судом у розумний строк, а також те, що судом надано достатньо часу для подання сторонами у справі доказів в обґрунтування та заперечення позову, вжито усі необхідні заходи щодо реалізації прав осіб на доступ до правосуддя і судовий захист, суд вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення справи по суті, тому можливо здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження, за наявними в матеріалах справи доказами, право суду на яке передбачено ст.205 КАС України.
У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 КАС України).
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
За даними податкового органу, заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску виникла:
за 2017 рік на загальну суму 8448,00 грн. (704 грн. х 12 місяців).
за І-IV квартали 2018 рік на загальну суму 9828,72 грн. (819,06 грн. х 12 місяців), строком сплати до 19.04.2018 р., 19.07.2018 р., 19.10.2018 р., 21.01.2019 р.
за І квартал 2019 рік на загальну суму 2754,18 грн. (918,06 грн. х 3 місяця), строком сплати до 19.04.2019 р.
Докази надіслання на адресу позивача та отримання ним даної вимоги в матеріалах справи відсутні.
Отже, предмет спору становить правомірність стягнення з позивача суми боргу згідно оскаржуваних вимог.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI (надалі Закон № 2464-VI), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.
Пунктом 2 с. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
За приписами частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Частиною 12 статті 9 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Водночас, відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець 31.06.2006 р. та перебував на обліку в Криворізькій південній ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області.
Постанова набрала законної сили 01.12.2014 р.

Порядок державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за судовим рішенням, що не пов`язано з банкрутством фізичної особи - підприємця станом на час винесення вказаного рішення суду було врегульовано ст. 49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців» (у відповідній редакції).

Так, суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи - підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи - підприємця (ч.1).

Дата надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця вноситься державним реєстратором до журналу обліку реєстраційних дій.

У разі, якщо підставою для постановлення судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем є визнання її недієздатною або обмеження її цивільної дієздатності у судовому рішенні щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця в зв`язку з визнанням фізичної особи - підприємця недієздатною або обмеженням її цивільної дієздатності суд зазначає особу, яка призначена управителем майна фізичної особи - підприємця за поданням органу опіки та піклування, якщо інше не встановлено законом (ч.2).

Державний реєстратор зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем заповнити реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв`язку з постановленням судового рішення, внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем у зв`язку з постановленням судового рішення та в той же день видати (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення) їй повідомлення про внесення такого запису (ч.3).

На виконання вказаних вище положень та відповідно до резолютивної частини судового рішення, копію постанови від 07.10.2014 р. було направлено Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Реєстраційної служби ДМУЮ (пр. Газети «Правда», буд. 42 м.Дніпропетровськ, 49051) для виконання, та отримано останнім 19.11.2014 р. згідно відмітки на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

13.01.2015 р. (вх. ДОАС №1340/15) постанова від 07.10.2014 р. була повернута для направлення її за територіальної належністю.

З супровідним листом від 15.01.2015 р. для негайного виконання постанова від 07.10.2014 р. була відправлена до Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби (вул. Женевська, буд.1 м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50031) за місцем реєстрації позивача для негайного виконання та вжиття необхідних дій.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №535 копія постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2014 у справі №804/14497/14, була отримана Відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби 18.02.2015, а саме гр. ОСОБА_2 .

Тобто, на вимогу закону, постанова суду про припинення підприємницької діяльності позивача була належним чином направлена до державного реєстратора для внесення відповідних записів про припинення до ЄДРПОУ.

Проте, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, реєстрація припинення діяльності ФОП ОСОБА_1 відбулася 31.05.2019 р.

З викладеного слідує висновок, що постанова не була належним чином виконана та запис про припинення вчасно не був внесений до ЄДРПОУ.

Проте, така обставина сталася не з вини позивача, тому не може ставитися йому у провину. Слідовно наслідки таких обставин не можуть мати негативний вплив на позивача у вигляді нарахування до сплати податків та зборів, які він не має обов`язку сплачувати.

Жодних спростувань наведеним обставинам відповідачем не надано.

Згідно з підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV підлягають застосуванню судами як джерела права.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, в силу положень частини другої статті 77 КАС, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, враховуючи, що судом встановлено факт припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 згідно постанови суду від 07.10.2014 р., яка набрала законної сили, підстави для сплати ЄСВ за спірний період у позивача відсутні, тому вимоги про сплату боргу підлягають скасуванню.

При цьому, суд зауважує, що в межах даного спору, відновлення порушених прав позивача можливе лише у такий спосіб. Дії державного реєстратора до оскарження звернені не були.

Судом враховано, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Приписами ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За наведених обставин у сукупності, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

В порядку розподілу судових витрат згідно ст.139 КАС України за наслідками розгляду даної справи документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 6, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, третя особа: Дніпропетровський окружний адміністративний суд про визнання протиправним нарахування податкового боргу та скасування вимог про сплату боргу, - задовольнити;

Визнати протиправним нарахування податкового боргу з єдиного соціального внеску та скасувати вимогу про сплату боргу №Ф-2913-56/434-У від 15.02.2019 року в сумі 18276,72 грн. та вимогу про сплату боргу №Ф-2913-56/434-У від 10.05.2019 року в сумі 2754,18 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова