Справа № 120/295/20-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 квітня 2020 р. Справа № 120/295/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління ДПС України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м.Вінниця, 21036)

про: скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління ДПС України у Вінницькій області (далі - відповідач) про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6490-17 від 17.10.2019 року у сумі 23 785 грн. 08 коп. та зобов`язання відповідача привести у відповідність дані інформаційної системи АІС «Податковий блок» шляхом виключення позивача з числа осіб фізичних осіб-підприємців та боржників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем їй було надіслано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6490-17 від 17.10.2019 року, в якій зазначено, що станом на 30.09.2019 року за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені у сумі 23 785 грн. 08 коп.. Позивач з цієї вимогою не погоджується, вказує, що вона прийнята всупереч нормам податкового законодавства, законодавства, що регулює питання сплати єдиного соціального внеску та законодавства з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Зазначає, про відсутність відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо неї як про фізичну особу-підприємця, а від так про відсутність обов`язку сплачувати єдиний соціальний внесок. Це й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 03.02.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви.

10.02.2020 року за вх. № 4080 позивачем надано заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою від 17.02.2020 року визначено, що строк звернення позивача до суду не пропущений, відповідно не підлягає поновленню, дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 17.03.2020 року.

28.02.2020 року за вх. № 6251/20 відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується з позовними вимогами та обставинами, викладеними у позовній заяві. По суті спірних правовідносин повідомив, що згідно реєстраційних даних АІС «Податковий блок» позивач зареєстрована фізичною особою-підприємцем з 06.04.2004 року, номер державної реєстрації № 200824. У реєстрі страхувальників зареєстрована 15.12.2004 року за № /02314. З огляду на це на позивача покладено обов`язок зі своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску. На підставі вищезазначеного та згідно даних ІКП 71040000 позивачеві нараховано єдиний соціальний внесок:

15 819 грн. 54 коп. - за 2018 рік (термін сплати до 09.02.2018 року);

8 448 грн. 00 коп. - за І квартал 2018 року (термін сплати до 19.04.2018 року);

2 457 грн. 18 коп. - за ІІ квартал 2018 року (термін сплати до 19.07.2018 року);

2 457 грн. 18 коп. - за ІІІ квартал 2018 року (термін сплати до 19.10.2018 року);

2 457 грн. 18 коп. - за IV квартал 2018 року.

Таким чином, станом на 30.09.2019 року недоїмка по ІКП 71040000 становить 23 758 грн. 08 коп.. У зв`язку з цим відповідно до ІС «Податковий блок» в підсистемі «облік платежів» в режимі «вимоги про сплату боргу (ЄСВ)» сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6490-17 від 17.10.2019 року на вказану вище суму заборгованості.

03.02.2020 року за вх. № 6613 позивачем надано до суду клопотання, в якій остання просила суд врахувати правовий висновок Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 440/2149/19 від 04.12.2019 року.

13.03.2020 року та 16.03.2020 року за вх. № 7735/20 та за вх. № 8005/20 відповідно відповідачем через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

17.03.2020 року за вх. № 8176/20 представником позивача через канцелярію суду подано заяву про відкладення розгляду даної справи на іншу дату у зв`язку з пандемією коронавірусу.

У судове засідання 17.03.2020 року сторони не з`явились, з урахуванням вказаних заяв судове засідання відкладено на 07.04.2020 року.

03.04.2020 року за вх. № 10054 відповідачем подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

У судове засідання 07.04.2020 року позивач та її представник не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причин неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Позивачем було подано заяву про виклик свідків - ОСОБА_2 , яка може підтвердити обставини отримання позивачем листа відповідача з оскаржуваною вимогою про сплату боргу (недоїмки).

У цьому контексті суд зазначає про відмову у задоволенні заяви про виклик свідка, який може підтвердити обставини отримання позивачем листа відповідача з оскаржуваною вимогою про сплату боргу (недоїмки), адже питання дотримання позивачем строків звернення до суду з даним позовом було вирішено під час відкриття провадження у справі. Таким чином, відсутня необхідність допиту свідка з метою встановлення обставин отримання позивачем оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Як вбачається з інформації, яка міститься в інформаційній системі АІС "Податковий блок", 06.04.2004 року позивач зареєстрована реєстраційною палатою Вінницької міської ради як фізична особа-підприємець, про що 31.03.2004 року зроблено запис № НОМЕР_1 в журналі обліку реєстраційних справ, та з 22.04.2004 року взята на облік за № 8769 у Державній податковій інспекції м. Вінниці, як платник податків, а з 01.01.2005 року - як платник єдиного податку.

17.10.2019 року відповідачем винесено відносно позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6490-17 у сумі 23 785 грн. 08 коп.

Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач 12.12.2019 року звернулася зі скаргою до Державної податкової служби України, в якій просила спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) скасувати як безпідставну та привести у відповідність дані інформаційної системи органу доходів і зборів, виключивши позивача з числа фізичних осіб-підприємців та боржників єдиного внеску на соціальне страхування з метою недопущення повторних помилкових направлень податкових вимог. Копія скарги одночасно була надіслана відповідачеві.

Державна податкова служба України, за наслідками розгляду скарги позивача, рішенням про залишення скарги без розгляду від 16.01.2020 року за вих. № 1935/6/99-00-08-06-01-06 залишила скаргу без розгляду у зв`язку з порушенням строку для її оскарження.

Вважаючи вказану вимогу протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, врегульовані ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Ст. 2 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

П. 4 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зокрема, абз. 3 ч. 8 зазначеної статті передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абз. 1 п. 2 ст. 7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Відповідно до абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Ст. 6 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Право на звільнення від сплати єдиного внеску мають фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

У свою чергу, відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі - ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань») фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця подається один з таких документів: 1) заява про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням; 2) ксерокопія свідоцтва про смерть фізичної особи, судове рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв`язку з її смертю, визнанням її безвісно відсутньою або оголошенням померлою.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників. Взяття на облік осіб, зазначених: в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на яких поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", - здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", не пізніше наступного робочого дня з дня отримання зазначених відомостей.

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб-підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою (абз. 7 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Системний аналіз наведених норм доводить, що реєстрація особи як фізичної особи-підприємця породжує її обов`язок сплачувати податки, збори у зв`язку зі здійсненням підприємницької діяльності у строки, встановлені чинним законодавством. Разом з тим цей обов`язок кореспондує й відповідачу, а саме: у випадку не своєчасного нарахування та/або сплати платником сум єдиного внеску, він обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника.

З матеріалів справи вбачається, що згідно даних ІКП 71040000 позивачеві нараховано єдиний соціальний внесок: 15 819 грн. 54 коп. - за 2018 рік (термін сплати до 09.02.2018 року); 8 448 грн. 00 коп. - за І квартал 2018 року (термін сплати до 19.04.2018 року); 2 457 грн. 18 коп. - за ІІ квартал 2018 року (термін сплати до 19.07.2018 року); 2 457 грн. 18 коп. - за ІІІ квартал 2018 року (термін сплати до 19.10.2018 року); 2 457 грн. 18 коп. - за IV квартал 2018 року. Крім цього, станом на 30.09.2019 року недоїмка по ІКП 71040000 становить 23 758 грн. 08 коп., у зв`язку з цим й прийнято оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваної вимоги, позивач вказує на те, що вона не зареєстрована фізичною особою-підприємцем, а тому не зобов`язана нараховувати та сплачувати єдиний соціальний внесок.

З цього приводу суд вказує, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08.07.2019 року у справі № 120/257/19-а, яке набрало законної сили, судом встановлено, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманих за запитом суду по реєстраційному номеру облікової картки платника податків - позивача по справі (РНОКПП: ), станом на 08.07.2019 року в Єдиному державному реєстрі записів за вказаним параметром не знайдено, відповідно суд дійшов висновку про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тож при розгляду даної справи судом приймається до уваги встановлення судом обставини щодо відсутності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису щодо реєстрації позивача фізичною особою - підприємцем без додаткового доказування цього з огляду на його преюдиціальність, що являє собою прийняття без доказування та перевірки фактів, які були встановленні процедурно іншим судом в іншій справі.

Крім цього, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів отримання позивачем свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи нового зразка, а відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів на підтвердження того, що позивач перебувала на податковому обліку як фізична особа-підприємець в періоди нарахованої суми боргу з 2017-2019 роки. Так, останнім не надано свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, довідку про взяття на облік платника податків, заяву платника про взяття на облік та інші докази на підтвердження своєї позиції.

За таких обставин, у позивача відсутній обов`язок щодо сплати зі сплати єдиного соціального внеску.

У цьому ж контексті суд вказує, що в межах розгляду справи № 120/257/19-а предметом оскарження була вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6490-17 від 12.11.2018 року, якою нараховано позивачеві заборгованість у сумі 15 819 грн. 54 коп. за 2017-2018 роки. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08.07.2019 року у справі № 120/257/19-а вказану вимогу було визнано протиправною та скасовано.

Водночас, в оскаржуваній у даній справі вимозі про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6490-17 від 17.10.2019 року, позивачеві нараховано заборгованість за 2019 рік у сумі 23 785 грн. 08 коп. Згідно з відомостями облікової картки платника податків АІС «Податковий блок» заборгованість за 2019 рік становить: 2 475 грн. 18 коп. - за І квартал 2019 року; 2 754 грн. 18 коп. - за ІІ квартал 2019 року; 2 754 грн. 18 коп. - за ІІІ квартал 2019 року, загальна сума - 7 966 грн. 78 коп. Судом встановлено, що відповідачем, до суми заборгованості позивача зі сплати єдиного соціального внеску за 2019 рік повторно включено також заборгованість за 2017-2018 роки, яка вже була нарахована позивачеві вимогою про сплату боргу (недоїмки) Ф-6490-17 від 12.11.2018 року у сумі 15 819 грн. 54 коп., що є неприпустимим, адже вимога про сплату боргу (недоїмки ) № Ф-6490-17 від 12.11.2018 року, якою нараховано заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску за період з 2017 року по 2018 рік у сумі 15 819 грн. 54 коп., визнана протиправною та скасована судом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6490-17 від 17.10.2019 року у сумі 23 785 грн. 08 коп. та про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Що стосується вимоги позивача про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6490-17 від 17.10.2019 року у сумі 23 785 грн. 08 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок визнання протиправним акту індивідуальної дії та його скасування у повному обсязі чи частково. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання акту індивідуальної дії протиправним, неминучим є його скасування в повному обсязі чи частково.

З огляду на те, що суд задовольнив позовну вимогу про визнання протиправною вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6490-17 від 17.10.2019 року у сумі 23 785 грн. 08 коп., відповідно позовна вимога щодо її скасування також підлягає задоволенню, як похідна.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача привести у відповідність дані інформаційної системи АІС «Податковий блок» шляхом виключення позивача з числа осіб фізичних осіб-підприємців та боржників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд зазначає таке.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Окрім того, приписами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» констатував: « 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Судом враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала би необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 у справі №804/14800/14.

Більш того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.02.2018 року у справі № 816/2042/16, у платника податків наявний матеріально-правовий інтерес в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов`язань платника податків.

Таким чином, позовні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача привести у відповідність дані інформаційної системи АІС «Податковий блок» шляхом виключення позивача з числа осіб фізичних осіб-підприємців та боржників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений і вказане рішення не можливо визнати втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки ним такі повноваження були самостійно реалізовані шляхом прийняття оскарженого рішення, яке було предметом оскарження у межах цієї справи.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані докази, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у сумі 1 681 грн. 60 коп..

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та ст. 2, 9, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України у Вінницькій області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6490-17 від 17.10.2019 року у сумі 23 785 грн. 08 коп..

Зобов`язання Головне управління ДПС України у Вінницькій області привести у відповідність дані інформаційної системи АІС «Податковий блок» шляхом виключення ОСОБА_1 з числа осіб фізичних осіб-підприємців та боржників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Стягнути з Головного управління ДПС України у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 681 грн. 60 коп..

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21036)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 14.04.2020 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна