Справа № 480/4388/19
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 р.Справа № 480/4388/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, м. Суми, повний текст складено 13.01.20 року по справі № 480/4388/19

за позовом ОСОБА_1

до Слобожанської митниці Держмитслужби

про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумської митниці ДФС (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UА805180/2019/000207/2 від 30.07.2019 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА805180/2019/00452 від 30.07.2019.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів № UА805180/2019/000207/2 від 30.07.2019 року.

Визнано протиправним та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА805180/2019/00452 від 30.07.2019 року.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці ДФС (вул. Юрія Вєтрова, 24, м. Суми, 40020, ) суму судового збору в розмірі 1536,80 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.).

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, вважаючи вказане рішення незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права при його винесенні.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваної постанови полягає у неправильному тлумаченні судом положень закону, а саме, ст.ст. 52-64, 257, 266, 335 Митного кодексу України (далі- МК України).

Порушення норм процесуального права полягає у ненаданні судом першої інстанції належної правової оцінки доказам по справі, обставинам та матеріалам справи, що мають значення для правильного вирішення справи, що свідчить про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та вказує на порушення під час ухвалення судом рішення норм процесуального права, а саме: ст.ст. 2, 9, 90, ч. 3 ст.242, ч. 4 ст. 246 КАС України, неврахування, в порушення частини 5 статті 242 КАС України, висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, якими врегульовано спірні відносини.

Так, відповідач зауважує, що виходячи із того, що на момент вивезення автомобіля із країни відправлення його вартість вже була сплачена, тому при здійсненні декларування цього транспортного засобу разом із МД мали подаватись банківські платіжні документи.

Однак, в порушення вимог пунктів 4 та 5 частини 2 статті 53 МК України, будь-які платіжні документи на підтвердження ціни, що була сплачена за автомобіль, декларантом позивача до митниці не подано.

Таким чином, діючи на підставі пунктів 1 та 2 частини 5 статті 54 та частини 3 статті 53 МК України, з метою виявлення можливості для визнання заявленої митної вартості, інспектором з митного оформлення направлено декларантові електронне повідомлення щодо необхідності додаткового надання документів згідно статті 53 МК України.

Додатково декларантом було надано експортну декларацію країни відправлення та квитанцію про сплату за транспортний засіб.

Аналізуючи дану експортну митну декларацію країни відправлення № MRN 19S24550, посадовою особою митниці встановлено, що у графі 46 «Statistical value» (статистична цінність) вказана сума 850 EUR, разом з цим, у рахунку - фактурі та квитанції сума становить 800 EUR.

Вищевказане підтверджує факт наявності розбіжностей у поданих до митного оформлення документах.

Враховуючи відсутність документального підтвердження складових митної вартості задекларованого транспортного засобу та неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 Митного кодексу України, 30.07.2019, враховуючи сформовану автоматизованою системою митного оформлення «Інспектор 2006» цінову інформацію щодо ідентичного товару, посадовою особою Сумської митниці ДФС прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № UА805180/2019/000207/2.

В свою чергу, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушив вимоги пункту 3 частини 4 статті 246 КАС України, адже в його мотивувальній частині не міститься жодної мотивованої оцінки аргументів відповідача, що викладені у відзиві на позовну заяву і якими обґрунтовувались заперечення проти позову. Більше того, увесь текст мотивувальної частини рішення фактично дублює текст позовної заяви і не містить жодного аргументу відповідача щодо правомірності прийнятих рішення та картки відмови, а також мотивів відхилення наданих відповідачем доказів.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2020 здійснено заміну відповідача - Сумську митницю ДФС на його правонаступника - Слобожанську митницю Держмитслужби.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що ОСОБА_1 придбала у країні Словенія легковий автомобіль уживаний марки SKODA, модель ОСТАVІА, календарний рік виготовлення 2005, модельний рік виготовлення 2006, тип кузова - універсал, номер кузова ( VIN ): НОМЕР_3 , тип двигуна бензиновий, робочий об`єм циліндрів двигуна 1595 см. куб., місць для сидіння включно з місцем водія - 5, колісна формула: 4x2.

29 липня 2019 року декларантом позивача до Сумської митниці ДФС подано електронну митну декларацію № UА805180/2019/020984 (далі по тексту - МД), у якій вартість автомобіля було визначено декларантом за основним методом на підставі договору купівлі-продажу (kupoprodajna pogodba) від 20.07.2019 року і дорівнювало сумі 800 Євро (а.с. 18, 19).

Разом з митною декларацією декларантом позивача на підтвердження митної вартості товару було надано: договір купівлі-продажу від 20.07.2019 року, відповідно до якого фактурна вартість транспортного засобу складає 800 Євро (а.с. 24); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 (а.с. 25); сертифікат відповідності від 25.07.2019 № UA.008.86820-19 (а.с. 29, 30); акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу; паспортні документи позивача.

Згідно з наданими відповідачем відомостями із АСМО "Інспектор" за МД позивача спрацювала система управління ризиками за кодами: 103-1, 105-2, 106-2 "вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення МВ за VIN-кодами: НОМЕР_3, валюта- ЕUR, вартість- 3794,00". (а.с.48).

Внаслідок проведеної відповідачем перевірки поданих декларантом документів, було встановлено, що єдиним документом, який би підтверджував заявлену вартість автомобіля в розмірі 800.00 ЕUR, був договір купівлі - продажу, товарних чеків, банківських платіжних документів до митного оформлення не подавалось, у зв`язку з чим декларантові направлено електронне повідомлення щодо необхідності надання документів відповідно до статей 53 та 368 Митного кодексу України (а.с. 49).

Декларантом надано додаткові документи: експортну декларацію країни відправлення та розписку про сплату за транспортний засіб (а.с. 27 - 28, 31).

Разом з тим, 30 липня 2019 року митним органом було прийняте Рішення про коригування митної вартості №UA805180/2019/000241/2 та Картку відмови у митному оформленні №UA805180/2019/000207/2, згідно з якими вартість автомобіля, визначену декларантом для цілей нарахування митних платежів, було відхилено та визначено митну вартість за другорядним методом (числовий шифр 2 в графі 31 Рішення) (а.с. 20 - 23).

Згідно із цим Рішенням вартість автомобіля для цілей нарахування митних платежів митницею було визначено в розмірі 3 794 Євро замість заявленої декларантом 800 Євро.

У вказаному Рішенні (графа 33) митниця зазначила наступну причину коригування:

"Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої в тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення MB за VIN - кодами: НОМЕР_3, валюта - ЕUR, вартість - 3794,00. Рішення про проведення перевірки достовірності заявленої фактурної вартості транспортного засобу прийнято органом доходів і зборів на підставі результатів застосування системи управління ризиками за інформацією спеціалізованих видань та/або інформаційних ресурсів, які містять відомості про ціни, сформовані у відповідному регіоні світового ринку, з урахуванням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального та фактичного пробігу оцінюваного транспортного засобу. Для підтвердження заявленої митної вартості декларанту направлено запит про надання додаткових документів. Декларантом повідомлено про відсутність додаткових документів, які б підтвердили числове значення митної вартості транспортного засобу. Між декларантом і митним органом проведено консультацію. Підстави для визначення митної вартості: інформація спеціалізованих видань та/або інформаційних ресурсів, які містять відомості про ціни, сформовані у відповідному регіоні світового ринку, з урахуванням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального та фактичного пробігу оцінюваного транспортного засобу".

Не погодившись з прийнятими рішенням про коригування митної вартості та карткою відмови Митниці, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Сумська митниця ДФС, як суб`єкт владних повноважень, не довела правомірності свого рішення про коригування митної вартості товарів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 7 Митного кодексу України (далі - МК України) митні органи визначено як спеціально уповноважений орган виконавчої влади в галузі митної справи, на які відповідно до цього Кодексу та інших законів України покладено її безпосереднє здійснення.

За визначенням ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно з ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до ч.ч 2,3,5 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 57 МК України кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларантові. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи.

Колегія суддів зазначає, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 р. по справі № 809/1884/16, від 03.04.2018 р. по справі № 826/8797/16., від 19.03.2019 р. по справі №810/4116/17.

В той же час, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 р. по справі №809/1469/16.

В ході розгляду справи встановлено, що фактично підставою для коригування митної вартості слугувало те, що задекларована митна вартість ввезеного позивачем автомобіля була нижчою наявної цінової інформації, отриманої в тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення MB за VIN - кодами: НОМЕР_3, валюта - ЕUR, вартість - 3794,00", у зв`язку з чим спрацював профіль ризику.

В свою чергу, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.4 ст. 337 МК України контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно з ч.1 ст. 320 МК України форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками.

Аналізуючи наведені норми, слід дійти висновку, що дані системи управління ризиками є підставою лише для обрання форм і методів митного контролю, однак, самі по собі не є підставою для коригування митної вартості.

В апеляційній скарзі відповідачем зазначено, що причиною коригування митної вартості було, зокрема, ненадання будь-яких платіжних документів на підтвердження ціни, що була сплачена за автомобіль.

Однак, відповідач протиправно не взяв до уваги всі подані позивачем разом з митною декларацією документи на підтвердження митної вартості товару, а саме: договір купівлі-продажу від 20.07.2019 року, відповідно до якого фактурна вартість транспортного засобу складає 800 Євро (а.с. 24); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 (а.с. 25); сертифікат відповідності від 25.07.2019 № UA.008.86820-19 (а.с. 29 - 30); акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу; паспортні документи позивача.

Окрім того, декларантом надано додаткові документи: експортну декларацію країни відправлення та розписку про сплату за транспортний засіб (а.с. 27 - 28, 31).

Доводи апеляційної скарги про те, що у даній експортній митній декларації країни відправлення № MRN 19S24550 у графі 46 «Statistical value» (статистична цінність) вказана сума 850 EUR, разом з цим у рахунку - фактурі та квитанції сума становить 800 EUR, що підтверджує факт наявності розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, колегією суддів не приймаються до уваги з огляду на таке.

По-перше, вказана розбіжність не була підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості та не відображена у графі "33" вказаного рішення.

Взагалі, фактичною підставою для коригування митної вартості слугувала не розбіжність між відомостями документів, наданих до митного оформлення, а те, що задекларована митна вартість ввезеного позивачем автомобіля була нижчою наявної цінової інформації, отриманої в тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення MB за VIN - кодами: НОМЕР_3, валюта - ЕUR, вартість - 3794,00", у зв`язку з чим спрацював профіль ризику.

По-друге, експортна митна декларація країни відправлення № MRN 19S24550, на яку посилається відповідач, складається з двох сторінок. Фактурна вартість задекларованого транспортного засобу зазначається у графі 22 «Currency and total amount invoced» (в перекладі - валюта та загальна сума рахунку) та становить 800 EUR.

Таким чином, відомості щодо фактурної вартості в експортній митній декларації узгоджуються з відомостями, вказаними у договорі купівлі - продажу, рахунку - фактурі та квитанції.

З огляду на викладене, колегія судів наголошує на тому, що декларант позивача одночасно з митною декларацією в повному обсязі надав до митниці документи, які підтверджують митну вартість транспортного засобу, згідно з частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, тоді як митниця не довела, що подані декларантом позивача документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому митниця не обґрунтувала та не довела неможливість визначення митної вартості за ціною контракту (методом № 1).

Посилання відповідача на те, що сума, яка заявлена декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного суду, яка висловлена в постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16.

При цьому, слід зазначити, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Згідно з частиною сьомою статті 58 МК України платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 по справі № 1140/3242/18.

Отже, наданим до митниці рахунком-фактурою підтверджується заявлена декларантом у митній декларації митна вартість автомобіля в розмірі 800 EUR.

Приймаючи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що у позивача були фактичні підстави для визначення митної вартості автомобіля на рівні 800 EUR.

Крім того, колегія суддів наголошує, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про визначення вартості товару, не зазначив, з яким саме ідентичним транспортним засобом (країну походження, час експорту та інше) порівнювався наведений транспортний засіб та відповідно до яких критеріїв була визначена спірна вартість транспортного засобу.

За таких обставин, колегія суддів не приймає до уваги висновки відповідача про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом - за ціною договору. Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути безумовною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за методом, визначеним в декларації митної вартості, оскільки надані для митного оформлення документи не містять розбіжностей, а їхні дані піддаються обчисленню та підтверджують вартість товару.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, всупереч наведеним положенням, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність його рішень, що оскаржуються, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушив вимоги пункту 3 частини 4 статті 246 КАС України, оскільки у його мотивувальній частині не міститься жодної мотивованої оцінки аргументів відповідача, колегія суддів зазначає, що, оцінюючи наведені відповідачем доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованогост.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні "Петриченко проти України" (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржників у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року по справі № 480/4388/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді І.С. Чалий В.В. Зеленський
Повний текст постанови складено 13.04.2020 року