Справа № 826/9508/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2020 року м. Київ № 826/9508/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі також - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати повністю вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у м. Києві від « 13» березня 2018 року №Ф-51565-17, за якою Головне управління ДФС у м. Києві вимагає погашення заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі: 3 520,00 (три тисячі п`ятсот двадцять) грн.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що позивач з 20.07.2011 року є пенсіонером за віком, та з 17.11.2011 року зареєстрований як суб`єкт господарювання - фізична особа-підприємець.

Єдиним видом господарської діяльності позивача є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, а саме двох однокімнатних квартир, які належать йому на праві власності.

Позивачем обрано спрощену систему оподаткування, найманих працівників не має, договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не укладав, з огляду на що, вважає, що на підставі статті 4 Закону України «Про збір і облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільнений від сплати єдиного внеску.

З огляду на викладене, позивач вважає вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у м. Києві від « 13» березня 2018 року №Ф-51565-17, за якою Головне управління ДФС у м. Києві вимагає погашення заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі: 3 520,00 (три тисячі п`ятсот двадцять) грн. протиправною.

Так, позивач звернувся до ГУ ДФС у м. Києві із скаргою з метою адміністративного оскарження вимоги, водночас, рішенням Державної фіскальної служби України від 22.05.2018 року позивачу відмовлено, з огляду на що, позивач звернувся до суду та просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Через канцелярію суду 05.11.2018 року відповідачем подано відзив на позову.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з огляду на те, що згідно з даними електронної бази ІС «Податковий блок» ФОП ОСОБА_1 (РНОКІІП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в ДНІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві з 21.11.2011 року по теперішній час та є платником єдиного податку з 01.01.2012 року.

Станом на 03.08.2018 року в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 за кодом платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) обліковується сплата єдиного внеску в сумі 704,00 грн., яка була здійснена 03.10.2017 року.

Відповідно до ІС «Податковий блок» фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 02.02.2011 року має статус «пенсіонер за віком», але 31.01.2018 року подав «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» за 2017 рік за формою згідно таблиці 2 додатка 5, з самостійно визначеною базою нарахування на загальну суму 4 224,00 грн., у зв`язку з чим, в ІКП за кодом платежу 71040000 виникла заборгованість, яка підлягає сплаті на загальних підставах.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є пенсіонером за віком відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого Пенсійним фондом України 20.07.2011 року.

Відповідно до копії Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серія ААБ№426224 (Номер запису в Реєстрі 2 015119) з 17.11.2011 року позивач зареєстрований як суб`єкт господарювання - фізична особа-підприємець.

Згідно з копією Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серія АБ №082240 від 13.12.2012 року №15368028, вид господарської діяльності позивача є 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Відповідно до копії Витягу з реєстрів платників єдиного податку від 13.05.2015 року №19 позивачем обрано спрощену систему оподаткування.

На підставі даних ІС «Податковий блок» Головним управлінням ДФС у м. Києві складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від « 13» березня 2018 року №Ф-51565-17, за якою Головне управління ДФС у м. Києві вимагає у ФОП ОСОБА_1 погашення заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі: 3 520,00 (три тисячі п`ятсот двадцять) грн.

Позивачем 23.04.2018 року подано Державній фіскальній службі України скаргу №3 (вх.№4590/ФОП від 24.04.2018) про скасування податкової вимоги від «13» березня 2018 року №Ф-51565-17.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 22.05.2018 року №7321/0/99-99-11-02-02-75 з підстав, викладених у відзиві, відмовлено у задоволенні скарги позивача.

Всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон № 2464), Інструкцією про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року №508/26953 (далі також - Інструкція №449).

Відповідно до пункту 2 статті 1, пункту 2 статті 2 Закону №2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Виключно Законом №2464 визначено принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Так, пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464 передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця (частина восьма статті 9 зазначеного Закону).

Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 4 Закону №2464 особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Позивачем підтверджено, а відповідачем не оспорюється, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, яким обрано спрощену систему оподаткування, що також підтверджується доказами, які містяться у матеріалах справи та не ставляться судом під сумнів.

Згідно з частинами першою-третьою статті 10 Закону №2464, платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, але не менше одного року (крім договорів про одноразову сплату). Особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, законодавством визначено обов`язкову умову для добровільної сплати єдиного внеску фізичною особою-підприємцем, яка є пенсіонером та отримує пенсію - укладення такою особою договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини четвертої статті 10 Закону №2464 визначено, що договір про добровільну участь набирає чинності з дня його підписання.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем не укладалося такого договору, в той час, як відповідачем не надано суду документальних доказів, що засвідчують обставину укладення позивачем договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, позивача звільнено від сплати ЄСВ.

Розділом VI Інструкції №449 визначено порядок стягнення заборгованості з платників.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції №449 передбачено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Пунктом 3 розділу VI Інструкції №449 встановлено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції ( фізичні особи-підприємці, у т.ч. ті, які обрали спрощену систему оподаткування), протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Відповідно до пункту 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

За змістом наведених положень пунктів 3, 4 розділу VI Інструкції №449, підставою для формування вимоги про сплату боргу є акти документальних перевірок, звіти платника про нарахування єдиного внеску та облікові дані з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Відповідач стверджує, що заборгованість позивача із сплати недоїмки виникла згідно зобов`язання, самостійно визначеного у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску до органів доходів і зборів за 2017 рік, в той час, як позивач заперечує подання будь-яких звітів про нарахування єдиного внеску.

Пунктом 6 розділу ІІІ Інструкції №449 визначено, що обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпункті 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції (фізичні особи-підприємці), які обрали спрощену систему оподаткування:

1) зазначена категорія платників самостійно для себе визначає базу для нарахування єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, але в розмірі, не більшому за максимальну величину бази нарахування єдиного внеску;

2) платники сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції визначено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску, звітності, що подається платниками до органу доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Відповідачем належних та допустимих доказів, які б підтверджували самостійне нарахування позивачем сум єдиного внеску, що стали підставою для виникнення недоїмки у сумі 3 520, 00 грн. суду не подано, окрім інтегрованої картки платника.

З огляду на те, що відомості інтегрованої картки платника формуються на підставі звітних документів платника або за наслідками документальної перевірки, то за відсутності таких безпосередніх доказів нарахування позивачем сум єдиного внеску у сумі 3 520,00 грн. (звіти, акт документальної перевірки, рішення), суд вважає посилання відповідача на дані інтегрованої картки платника і подані до суду роздруківки картки не достатнім доказом виникнення у позивача спірної заборгованості.

Відповідно до абзаців 2, 3 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зважаючи на те, що відповідачем не доведено відповідними засобами доказування тих обставин, на які він посилається у підтвердження своїх заперечень, а саме фактів самостійного нарахування позивачем сум єдиного внеску у розмірі 3 520,00 грн. і їх не сплати, а також з огляду на відсутність інших доказів визначення позивачу цих сум єдиного внеску, суд дійшов висновку про безпідставність винесення відповідачем оскаржуваної вимоги, яка суперечить вимогам пунктам 3, 4 розділу VI Інструкції і порушує майнові права та інтереси позивача, необґрунтовано покладаючи на неї обов`язок зі сплати коштів.

Інших аргументованих доводів і доказів відповідачем не наведено, а відтак доводів позивача - не спростовано.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та враховуючи, що судом виявлено порушення відповідачем вимог законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи судом встановлено, що за подання позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704, 80 грн. (квитанція від 20.06.2018 року №266910026).

Враховуючи задоволення позову в повному обсязі, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача сплаченої суми судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати повністю вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у м. Києві від « 13» березня 2018 року №Ф-51565-17, про погашення заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі: 3520, 00 (три тисячі п`ятсот двадцять) грн.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві ().

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

У відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Повне рішення складено 09.04.2020 року.

Суддя Л.О. Маруліна