Справа № 640/21013/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2020-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2020 року м. Київ № 640/21013/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві
прозобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління МВС України в місті Києві (далі також - відповідач), в якому просив стягнути з Головного управління МВС України в місті Києві на його користь: середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 14 929,20 грн.;вихідну допомогу при скороченні штатів в розмірі 3 689,00 грн.; одноразову грошову допомогу за вислугу років в розмірі 15 124,00 грн.; компенсацію за невикористану відпустку в розмрі 13 213,20 грн.; компенсацію за затримку виплат при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2018 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2018 у справі №826/15469/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2018, визнано протиправним його звільнення Головним управлінням МВС України в місті Києві з органів внутрішніх справ та поновлено на роботі з 06.11.2015. При цьому вимогу про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з протиправним звільненням він не пред`являв, тому суд це питання не вирішував.

22.08.2018 на виконання рішення суду позивача поновлено на службі з 06.11.2015, після чого з 12.11.2018 звільнено з органів внутрішніх справ у запас через скорочення штату.

У зв`язку з вищевказаним протиправним звільненням рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.07.2019 у справі №826/14950/18 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в місті Києві та стягнуто з останнього на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період вимушеного прогулу з 17.03.2016 по 23.03.2018. в сумі 78 122,00 грн., у задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.03.2018 по 10.07.2018 відмовлено.

Оскільки фактичне поновлення позивача на службі відбулося 22.08.2018, а потім його знову було звільнено з 12.11.2018, позивач стверджує про обвов`язок відповідача виплатити йому середній заробіток за період вимушеного прогулу з 11.07.2018 по 12.11.2018.

Крім того, після звільнення з органів внутрішніх справ у запас з 12.11.2018 відповідач відповідно до вимог статті 47 Кодексу законів про працю України в день звільнення не виплатив належну йому вихідну допомогу у зв`язку із скороченням, вихідну допомогу за висугу років та компенсацію за невикористану відпустку. У зв`язку з невиплатою з цим зі статтею 117 Кодексу законів прО працю України відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати вищеказаних коштів по день фактичного розрахунку.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, зауваживши, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ не розповсюджуються норми Кодексу законів України про працю щодо оплати праці.Також зазначив про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача з Головного управління МВС України в місті Києві середнього заробітку за час вимушеного прогулу, так як грошове забезпечення працівникам органів внутрішніх справ України виплачується за місцем проходження служби, яким в даному випадку є відділ ДАІ з обслуговування Деснянського району, підпорядкований Головному управлінню МВС України в місті Києві. Позивач не був працівником Головного управління МВС України в місті Києві. До того ж наказом МВС України від 06.11.2015 №1388 «Про організаційно-штатні зміни» в Головному управлінні МВС України в м. Києві скасовано всі штати, тобто 15 236 посад, у зв`язку з чим асигнування на оплату праці у відповідача відсутні.

У відповіді на відзив позивач заперечив доводи відповідача щодо незастосування норм Кодексу законів про працю України, стверджуючи, що спірні правовідносини в даному випадку належить вирішити із застосування саме цього Кодексу.

Також зауважив, що правильно визначив відповідачем саме Головне управління МВС України в місті Києві, оскільки відділ ДАІ з обслуговування Деснянського району, де він проходив службу, підпорядкований Головному управлінню МВС України в м. Києві, в його трудовій книжці підставою для внесення записів про прийом на службу та звільнення зі служби в органах внутрішніх справ вказано накази Головного управління МВС України в місті Києві, записи в трудовій книжці засвідчені печаткою Головного управління МВС України в місті Києві.

Крім того, в адміністративній справі №826/15469/16, де позивачем оскаржувалось його протиправне звільнення Головним управління МВС України в місті Києві та стягнення з останнього середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з протиправним звільненням, відповідачем також був названий орган внутрішніх справ, тому в даній адміністративній справі позивач вірно визначив відповідачем Головне управління МВС України в місті Києві.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу в органах внутршніх справ на посаді старшого інспектора оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод відділу ДАІ з обслуговування Деснянського району, підпорядкованого Головному управлінню МВС України в місті Києві.

Наказом Головного управління МВС України в місті Києві від 26.08.2015 №731 о/с позивача звільнено зі служби в органах внутрішніх справ у запас згідно з підпунктом «є» (за порушення дисципліни) пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2015 у справі №826/21809/15 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування наказу Головного управління МВС України в місті Києві від 26.08.2015 №731 о/с.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2015, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 02.10.2019, скасовано вищевказану постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2015, частково задоволено позов ОСОБА_1 та визнано протиправними і скасовано накази Головного управління МВС України в місті Києві від 18.08.2015 №546 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників відділу ДАІ з обслуговування Деснянського району» в частині щодо накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України та від 26.08.2015 №731 о/с «Щодо особового складу» в частині щодо звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України; зобов`язано Головне управління МВС України в місті Києві поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора сектору оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування Деснянського району, підпорядкованого Головному управлінню МВС в місті Києві, з 26.08.2015; стягнуто з Головного управління МВС України в м.Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 24 024,00 грн. (двадцять чотири тисячі двадцять чотири гривні).

На виконання цього судового рішення наказом Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в місті Києві від 15.09.2016 №24 о/с позивача поновлено на посаді з 26.08.2015.

Наказом Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в місті Києві від 16.09.2016 №26 «Щодо особового складу» ОСОБА_1 з 06.11.2015 звільнено в запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з підпунктом «г» (скорочення штатів) пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2018 у справі №826/15469/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2018, задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в місті Києві та УДАІ Головного управління МВС України в місті Києві та визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління МВС України в місті Києві від 16.09.2016 №26 о/с про звільнення капітана міліції ОСОБА_1 , старшого інспектора сектору оформлення матеріалів ДТП відділу ДАІ з обслуговування Деснянського району, підпорядкованого Головному управлінню МВС України в місті Києві, поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора сектору оформлення матеріалів ДТП відділу ДАІ з обслуговування Деснянського району, підпорядкованого Головному управлінню МВС України в місті Києві з 06.11.2015.

Вимога про стягнення з Головного управління МВС України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який тривав з 17.03.2016 по 10.07.2018, в цій справі останнім не пред`являлась, тому судом не вирішувалася.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2018 у справі №826/15469/16 наказом Головного управління МВС України в місті Києві від 22.08.2018 №38 о/с позивача поновлено на посаді з 06.11.2015.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.07.2019 у справі №826/14950/18, яке згідно з інформацією, що міститься в ЄДРСР, набрало законної сили 03.12.2019, частково задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в місті Києві та стягнуто на його користь з Головного управління МВС України в місті Києві середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 78 122 грн. Як вбачається з мотивувальної частини рішення, кошти стягнуто за період вимушеного прогулу з 17.03.2016 по 23.03.2018. У задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.03.2018 по 10.07.2018 судом відмовлено.

У подальшому наказом Головного управління МВС України в місті Києві від 09.11.2018 №48 ОСОБА_1 з 12.11.2018 звільнено з органів внутрішніх справ у запас згідно з підпунктом «г» (скорочення штатів) пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно з указаним наказом щорічна чергова оплачувана відпустка позивача за 2018 рік становить 33 доби. Вислуга позивача на день звільнення в календарному обчисленні складає 16 років 01 місяць 02 дні, для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби - 16 років 01 місяць 02 дні.

Стверджуючи, що при звільненні з органів внутрішніх справ згідно з вищевказаним наказом йому безпідставно не виплачено вихідну допомогу при скороченні штатів, одноразову грошову допомогу за вислугу років, компенсацію за невикористану відпустку, а також середній заробіток за період вимушеного прогулу з 11.07.2018 по 12.11.2018 у зв`язку з попереднім протиправним звільненням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із такого.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Пунктом 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення №114) також визначено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 3.5.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція №499), затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 №499, яка була чинна на час протиправного звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ, особам рядового і начальницького складу, звільненим з органів внутрішніх справ, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачується за посадою, з якої вони були звільнені, але не більше як за один рік.

Згідно з пунктом 1.7 Інструкції №499 при виплаті особам рядового чи начальницького складу грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата

Водночас зі змісту Інструкції №499 вбачається, що грошове забезпечення особам рядового чи начальницького складу обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Таким чином, при вирішенні питання стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають застосуванню приписи Положення №114 та Інструкції №499, як спеціальних актів законодавства, що врегульовують порядок проходження служби в органах внутрішніх справ, і яким врегульовано питання щодо виплати особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2018 у справі №826/15469/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2018, встановлено протиправність звільнення позивача відповідно до наказу Головного управління МВС України в м. Києві від 16.09.2016 №26 о/с, що відповідно до приписів частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства не потребує доказування.

Ні з указаного рішення суду, ні в ході судового розгляду даної справи судом не встановлено вини позивача щодо тривалого, понад 1 рік, розгляду справи №826/15469/16, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у зв`язку з протиправним звільненням.

Оскільки протиправне звільнення позивача відбулося з 06.11.2015, а поновлення на посаді на виконання рішення суду відповідно до наказу Головного управління МВС України в місті Києві від 22.08.2018 №38 о/с - 22.08.2018, то період вимушеного прогулу становив з 06.11.2015 до 21.08.2018.

Вимога позивача про стягнення з Головного управління МВС України в місті Києві на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17.03.2016 по 23.03.2018 вирішена Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.07.2019 при ухваленні рішення у справі №826/14950/18, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за період вимушеного прогулу з 17.03.2016 по 10.07.2018.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить стягнути на його користь середній заробіток за період вимушеного прогулу з 11.07.2018 по 12.11.2018 в розмірі 14 929,20 грн.

Однак, така вимога позивача підлягає частковому задоволенню судом з наступних підстав.

За висновком суду, позивач помилково вважає 12.11.2018 кінцевою датою періоду його вимушеного прогулу у зв`язку з протиправним звільненням на підставі наказу Головного управління МВС України в місті Києві від 09.11.2018 №48 о/с, оскільки його поновлення на службі у зв`язку з визнанням протиправним і скасуванням цього наказу відбулося 22.08.2018. Тому вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за період вимушеного прогулу з 11.07.2018 по 12.11.2018 є необгрунтованою, а підлягає задоволенню вимога про стягнення середнього заробітку лише за період з 11.07.2018 по 21.08.2018, що складає 42 календарних дні.

Абзацами 1-4 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, визначено, що:

- обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

- працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

- у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час

- у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Доцільно зауважити, що від моменту свого першого звільнення з 26.08.2015 до моменту останнього звільнення зі служби 12.11.2018, позивач, незважаючи на неодноразові поновлення на службі, фактично не працював, тому судом встановлено, що останніми двома місяцями, що передували його звільненню, були червень і липень 2015 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2016 у справі №826/21809/15 встановлено, що ці два місяці роботи позивач отримав грошове забезпечення в розмірі 7 378,15 грн. і середній заробіток відповідно становить 171,60 грн.

Однак, згідно з довідкою Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України в м. Києві від 11.01.2019 №1 позивачу виплачено грошове забезпечення за червень 2015 року 3 182,00 грн. та за липень 2015 року 3 637,00 грн., що разом становить 6 820,31 грн., а середньоденний заробіток за 61 відпрацьований день відповідно складає 111,81 грн. З урахуванням викладеного, суд не бере до уваги розмір середньоденного заробітку, встановленого вищевказаною постановою суду.

Водночас, суд не бере до уваги розмір середньоденного заробітку позивача 106,00 грн., встановлений рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.07.2019 у справі №826/14950/18, оскільки при його визначенні суд взяв до уваги липень 2015 року, який передував звільненню позивача, та серпень 2015 року, у якому позивача звільнено зі служби, тоді як згідно з абзацом 4 пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, а такими місяцями є червень та липень 2015 року.

Відтак, суд бере до уваги розмір середньоденного заробітку позивача 111,81 грн., вказаний в довідці Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України в місті Києві від 11.01.2019 №1.

У з`язку з викладеним середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.07.2018 по 21.08.2018, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 4 452,00 грн. (111,81 грн. х 42 календарних дні = 4 696,02 грн.), тоді як позивач помилково просив 14 929,00 грн.

Також суд уважає частково обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача на його користь компенсації за невикористану відпустку, що зумовлює необхідність її часткового задоволення.

Так, згідно з доводами позивача кількість днів невикористаної відпустки за період з 06.11.2015 по 12.11.2018 відповідно до пункту 51 розділу 5 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутршінх справ становить 108 діб, а саме:

за 2016 рік - 35 діб;

за 2017 рік - 40 діб;

за 2018 рік - 33 доби.

Наказом Головного управління МВС України в м.Києві від 09.11.2018 №48 о/с також підтверджується 33 доби невикористаної щорічної чергової відпустки позивача за 2018 рік.

Визначену позивачем кількість днів його невикористаної відпустки відповідач, на якого частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок доказування правомірності своїх дій та рішень, що оскаржуються, не спростував, тому суд погоджується із такою кількістю днів невикористаної відпустки позивача.

Разом з тим відповідач не спростував доводи позивача про невиплату йому компенсації за згадані 108 діб невикористаної відпустки.

Оскільки Положенням №114 питання виплати компенсації за невикористану відпустку особам, які перебувають на службі в органах внутрішніх справ, не врегульовано, суд уважає за можливе застосувати статтю 24 Закону України «Про відпустки», відповідно до частини першої якої у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Отже, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню компенсація за 108 діб невикористаної відпустки.

З підстав, наведених вище, при визначенні розміру компенсації за невикористану відпустку суд не бере до уваги вказаний позивачем розмір його середньоденного заробітку 171,60 грн., натомість, застосовуючи розмір 111,81 грн.

Розмір компенсації за невикористані 108 діб відпустки, який належить стягнути з відповідача на користь позивача, становить 11 448,00 грн. (111,81 грн. х 108 діб = 12 075,48 грн.), тоді як позивач помилково вважав, що 13 213,20 грн.

Суд уважає частково обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача на його користь вихідної допомоги при скороченні штатів в розмірі 3 689,00 грн., у зв`язку з чим ця вимогам підлягає частковому задоволенню судом.

Відповідно до підпункту «г» пункту 64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Статтею 44 Кодексу законів про працю України, яка пілягає субсидіарному застосуванню у спірних правовідносинах, передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Так, зокрема, згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Аналіз викладених правових норм дає підстави суду стверджувати про наявність у позивача права на отримання вихідної допомоги при звільненні через скорочення штатів в розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Оскільки відповідачем не надано суду доказів виплати позивачу такої вихідної допомоги, ці кошти необхідно стягнути з Головного управління МВС України в місті Києві на користь ОСОБА_1 .

Суд не погоджується з розміром такої допомоги, визначеним позивачем - 3 689,00 грн., уважаючи, що цей розмір становить 3 410,16 грн.

При цьому судом взято для розрахунку розмір грошового забезпечення позивача за червень та липень 2015 року 6 820,31 грн. за 61 відпрацьований день, зазначений в довідці Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України в місті Києві від 11.01.2019 №1, та шляхом ділення на 2 місяці отримано 3 410,16 грн. (3 182,81 грн. + 3 637,50 грн.) : 2 = 6 820,31 : 2 = 3 410,16 грн.)

При вирішенні вимоги позивача про стягнення на його користь з Головного управління МВС України в місті Києві одноразової грошової допомоги за вислугу років в розмірі 15 124,- грн, суд виходить із такого.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких іших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Як встановлено судом, згідно з наказом Головного управління МВС України в місті Києві від 09.11.2018 №48 ОСОБА_1 з 12.11.2018 звільнено з органів внутрішніх справ у запас згідно з підпунктом «г» (скорочення штатів) пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Вислуга позивача на день звільнення в календарному обчисленні складає 16 років 01 місяць 02 дні, для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби - 16 років 01 місяць 02 дні.

Згідно з листом Головного управління МВС України в місті Києві від 28.04.2017 №8-200/125/30/01-2017 управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ОСОБА_1 було нараховано 11 821,88 грн. одноразової грошової допомоги, яка у зв`язку із зайво нарахованим грошовим забезпеченням за невикористану відпустку в розмірі 363,75 грн. підлягала до виплати в розмірі 11 458,13 грн. Указаним листом також повідомлялось, що про дату та час виплати цієї одноразової грошової допомоги позивача буде повідомлено додатково.

Для розрахунку згаданої одноразової грошової допомоги в розмірі 11 821,88 грн. відповідач взяв до уваги: посадовий оклад - 850,00 грн.; оклад за спеціальне звання - 120,00 грн.; надбавку за вислугу років 25% - 242,50 грн.; надбавку за особливо важливі завдання 50% - 606,25 грн.

У ході судового розгляду справи судом не здобуто доказів виплати одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку зі звільненням зі служби в органах внутрішніх справ.

Беручи до уваги вищевикладену правову норму та обставини щодо звільнення позивача у зв`язку із скороченням штатів та наявності у нього 16 років 01 місяця 02 дні вислуги, суд погоджується з його доводами про наявність права на отримання при звільненні одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

При розрахунку розміру одноразової грошової допомоги, що належить до виплати позивачу, суд виходить із того, що його посадовий оклад становить 850,00 грн., оклад за спеціальне звання - 120,00 грн., надбавка за вислугу років 30% - 291,00 грн., надбавка за особливо важливі завдання 50% - 630,50 грн., що разом становить 1 890,50 грн.

Відтак, одноразова грошова допомога становить 15 124,00 (1890,50 грн. х 16 років : 2 =15 124,00 грн.), як вірно обраховано позивачем та не спростовано відповідачем.

Таким чином, вимога позивача про стягнення на його користь з відповідача 15 124,00 грн. одноразової грошової допомоги є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Звільнення позивача відповідно до наказу Головного управління МВС України в місті Києві від 09.11.2018 №48 о/с відбулося 12.11.2018. Докази виплати усіх належних позивачу коштів, а саме одноразової грошової допомоги за вислугу років, вихідної допомоги у зв`язку зі звільненням при скороченні штатів, компенсації за невикористану відпустку відповідачем суду не надано. У зв`язку з цим відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення на його користь з Головного управління МВС України в місті Києві середнього заробітку за весь час затримки виплати згаданих коштів по день прийняття судом даного рішення, а саме за період з 12.11.2018 по 13.04.2020.

При розрахунку розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача, суд взяв до уваги його середньоденний заробіток 111,81 грн., 518 кількість календарних днів за весь період несвоєчасного розрахунку становить:

- з 12.11.2018 по 30.11.2018 - 18 календарних днів,

- грудень року - 31 календарний день,

- 2019 рік - 365 календарних днів,

- січень 2020 року - 31 календарний день,

- лютий 2020 - 29 календарних днів,

- березень 2020 - 31 календарний день,

- квітень 2020 року - 13 календарних днів.

Отже, розмір середнього заробітку, що належить стягнути з відповідача на користь позивача становить 57 917, 58 грн. (518 к.д. х 111,81 грн. = 57 917, 58 грн.).

Суд критично сприймає доводи відповідача стосовно того, що позовні вимоги безпідставно заявлені до Головного управління МВС України в місті Києві.

За своєю сутністю стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні, є не тільки засобом відновлення права особи, порушеного незаконним звільненням або несвоєчасним розрахунком, а й також певного роду санкцією для роботодавця, який допустив незаконне звільнення особи.

Також суд враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2016 у справі №826/21809/15, якою визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління МВС України в місті Києві від 26.08.2015 №731 о/с «Щодо особового складу» в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України, зобов`язано Головне управління МВС України в місті Києві поновити його на посаді старшого інспектора сектору оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування Деснянського району, підпорядкованого Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві з 26.08.2015, також стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.08.2015 по 16.03.2016 у розмірі 24 024 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.07.2019 у справі №826/14950/18 також саме з Головного управління МВС України в місті Києві на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 78 122,00 грн.

До того ж, саме Головним управлінням МВС України в місті Києві в особі ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в місті Києві було нараховано позивачу до виплати, однак у подальшому не виплачено, одноразову грошову допомогу при звільненні, що підтверджується листом від 28.04.2017 №8-200/125/30/01-2017.

Беручи до уваги вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню судом.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, позивач звільнений від сплати судового збору, а відповідачем не понесено судових витрат, судові витрати відповідно до приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління МВС України в місті Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15) задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління МВС України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.07.2018 по 21.08.2018, в розмірі 4 696,02 грн. (чотири тисячі шістсот дев`яносто шість гривень 02 коп.).

Стягнути з Головного управління МВС України в місті Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 108 діб відпустки в розмірі 12 075,48 грн. (дванадцять тисяч сімдесят п`ять тисяч гривень 48 коп.).

Стягнути з Головного управління МВС України в місті Києві на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням при скороченні штатів в розмірі 3410,16 грн. (три тисячі чотириста десять гривень 16 коп.).

Стягнути з Головного управління МВС України в місті Києві на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу за вислугу років в розмірі 11 448,00 грн. (одинадцять тисяч чотириста сорок вісім гривень 00 коп.).

Стягнути з Головного управління МВС України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 57 917, 58 грн. (п`ятдесят сім дев`ятсот сімнадцять гривень 91 коп.) у зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні за період з 12.11.2018 по 06.04.2020.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур