Справа № 540/407/20
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/407/20
Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Запорожана Д.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу заступника керівника Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області на окрему ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року у справі за позовом заступника керівника Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення фінансових санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

17.02.2020 року заступник керівника Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області Череміс Ігорь Михайлович (надалі-прокурор) в інтересах держави в особі Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з ФОП ОСОБА_1 в дохід бюджету 6800,00 грн. фінансових санкцій, згідно рішення про застосування фінансових санкцій №000076/21-22-40-НОМЕР_1 від 27.06.2019 року за порушення вимог ст.15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 20.02.2020 року позовну заяву повернуто позивачеві у зв`язку з відсутністю у прокурора підстав для звернення з позовом про стягнення фінансових санкцій.

Крім того, Херсонський окружний адміністративний суду виніс по даній справі окрему ухвалу від 20.02.2020 року на підставі ст.249 КАС України, яку направив Генеральному прокурору України для розгляду та вжиття заходів задля усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про постановлення окремої ухвали, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи на безпідставність такого рішення, просить дану ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до положень статті 249 КАС України, якою визначені підстави та порядок винесення судами окремих ухвал:

- суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону (ч.1);

- суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно (ч.3);

- в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення (ч.4).

Як вбачається з оскарженого рішення про постановлення окремої ухвали, підставою для його винесення стало те, що суд першої інстанції визнав зловживанням прокурором процесуальними правами факт подачі ним 17.02.2020 року даного позову після того, як в іншій справі суд під головуванням судді Пекного А.С. повернув прокурору його аналогічний позов до ФОП ОСОБА_1 внаслідок відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави.

Обґрунтовуючи таку позицію, суд першої інстанції зазначив, що вперше з аналогічним позовом прокурор звернувся до суду 10.02.2020 року і ухвалою суду від 14.02.2020 року (суддя Пекний А.С.) таку позовну заяву було повернуто на підставі п.7 ч.4 ст.169 КАС України внаслідок відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави, але, незважаючи на таке рішення та «висновки аналогічного змісту наведені в постановах Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №806/1000/17 та Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі 826/13786/16», прокурор 17.02.2020 року знову подає аналогічну позовну заяву з тим самим предметом і з тих самих підстав, що є зловживанням прокурором своїми процесуальними права.

Слід зазначити, в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні відомості про будь-які рішення Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду по справі 826/13786/16, на яку посилається суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Апелянт не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зазначаючи, що повторне звернення прокурора до суду з позовною заявою після повернення її заявнику є правом прокурора і не відноситься до дій, які відповідно до ст.45 КАС України можуть бути судом визнані як зловживання процесуальними правами.

Дослідивши наявність у суду першої інстанції достатніх підстав для постановлення окремої ухвали, колегія суддів приходить висновку про відсутність таких підстав, виходячи з наступного.

Так, статтею 45 КАС України передбачено наступне:

« 1. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

2. З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

3. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

4. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.»

Відповідно до ч.1 ст.144 КАС України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Частина 1 ст.145 КАС України передбачає наступні заходи процесуального примусу: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

Частиною 1 ст.149 КАС України встановлено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках:

1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу;

2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;

3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин суб`єктом владних повноважень;

4) використання під час процедури врегулювання спору за участю судді портативних, аудіотехнічних пристроїв, а також здійснення фото- і кінозйомки, відео-, звукозапису.

Таким чином, Кодекс адміністративного судочинства України надає суду право застосувати штраф у випадку зловживання процесуальними правами.

Як зазначено у частині 2 ст.45 КАС України, зловживання процесуальними правами визнається судом з урахуванням конкретних обставин справи.

Зі змісту оскарженої ухвали слідує, що суд першої інстанції визнав зловживанням прокурором процесуальними правами сам факт подачі прокурором 17.02.2020 року даного позову після того, як в іншій справі суд під головуванням судді Пекного А.С. повернув прокурору його аналогічний позов до ФОП ОСОБА_1 внаслідок відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави.

Колегія суддів не може погодитися з обґрунтованістю таких доводів суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.3-4 ст.53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Згідно ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Отже, законодавство не містить заборони на звернення прокурора в інтересах держави з позовами про стягнення податкового боргу, але при подачі кожного окремого позову в інтересах держави прокурор повинен обґрунтувати, в чому саме полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту прокурором в судовому порядку, а також надати необхідні документальні підтвердження таких обґрунтувань.

Саме про необхідність доведення прокурором в кожній конкретній справі наявність підстав для представництва інтересів держави йдеться в рішенні Верховного Суду у справі №806/1000/17.

Виходячи з цього, для кваліфікації факту повторного звернення прокурора з позовом до ФОП ОСОБА_1 17.02.2020 року як зловживання процесуальними правами, суду першої інстанції необхідно було проаналізувати ті обґрунтування необхідності подання позову в інтересах держави, які навів прокурор при першому звернення до суду 10.02.2020 року, а також проаналізувати надані прокурором документальні підтвердження таких обґрунтувань, та порівняти їх з тими обґрунтуваннями та документальними підтвердженнями, які надані прокурором при повторному зверненні до суду 17.02.2020 року. І лише після встановлення їх ідентичності у суду могли виникнути підстави для висновку, що рішення суду під головуванням судді Пекного А.С. про повернення першого позову прокурора до ФОП ОСОБА_1 було проігноровано прокурором.

Однак суд першої інстанції такого аналізу і порівняння не зробив, і в оскарженій ухвалі навіть не зазначив номера справи та дати рішення суду під головуванням судді Пекного А.С., на яке суд послався в обґрунтування своєї позиції щодо зловживання прокурором своїми процесуальними правами. Також суд першої інстанції не долучив копію такого рішення суду і до матеріалів даної справи.

При цьому слід враховувати, що відповідно до ч.8 ст.169 КАС України сам факт повернення судом позовної заяви з підстав, передбачених частиною 4 цієї статті, не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду з аналогічним позовом в порядку, встановленому законом.

Таким чином, лише сам факт повернення судом першого позову прокурора на підставі п.7 ч.4 ст.169 КАС України не позбавляв прокурора права знову звернутися до суду з аналогічним позовом, навівши додаткові обґрунтування необхідності подання такого позову в інтересах держави та надавши в обґрунтування своїх доводів додаткові документальні підтвердження.

Оскільки суд першої інстанції не встановив ідентичності доводів прокурора та наданих документальних підтверджень необхідності захисту інтересів держави в обох випадках звернення з позовом до ФОП ОСОБА_1 , то колегія суддів вважає безпідставними висновок суду першої інстанції про те, що повторне звернення з таким позовом є зловживанням прокурором своїми процесуальними правами.

Виходячи з цього, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для постановлення в даній справі окремої ухвали внаслідок зловживання прокурором своїм процесуальними правами, а тому окрема ухвала Херсонського окружного адміністративного суду від 20.02.2020 року підлягає скасуванню.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.322, ст.325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області - задовольнити, а окрему ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року - скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Запорожан Д.В.