Справа № 640/8053/19
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2020-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2020 року м. Київ № 640/8053/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України визнання протиправними та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України від 05.04.2019 № 113/ОД-19 про накладення дисциплінарного стягнення та закрити дисциплінарне провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що спірний наказ складений на підставі підроблених документів дисциплінарної справи, а дисциплінарне провадження розпочато через застосований до неї мобінг. Вважає, що спірний наказ створений не для забезпечення порядку статті 61 Закону України "Про державну службу" службової дисципліни, а для того, щоб за роботу позивача платити менше грошей. Доказом того, що оскаржуваний наказ створений не для забезпечення службової дисципліни, на думку позивача, є те, що останній не містить обставин щодо завданої позивачем шкоди інтересам державної служби. Наголошує, на порушенні відповідачем процедури проведення службового розслідування, що полягає у відсутності протоколів засідань дисциплінарної комісії, не роз`ясненні позивачеві її прав та обов`язків. Вважає, що всі акти, складені дисциплінарною комісією, є нечинними, оскільки в жодному випадку їх складання, позивачеві під розписку не були вручені другі примірники актів, що суперечить статті 57 Конституції України. Звертає увагу і на те, що дисциплінарне провадження ініційовано всупереч частини першої статті 68 Закону України "Про державну службу" не суб`єктом призначення, а начальником Управління організаційно-аналітичного, документального та адміністративно-господарського забезпечення ОСОБА_2 . Позивач стверджує, що її фактично примушували підписувати особисте зобов`язання не розголошувати персональні дані, особливо працівників Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України. Пояснює, що зберігати персональні дані осіб, що стали відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків - це її обов`язок як державного службовця згідно пункту 12 частини першої статті 8 Закону України "Про державну службу". Звертає увагу, що питання збереження персональних даних працівників виникло у відповідачів лише після передачі позивачем графіку відпусток на друге півріччя 2018 року до контролюючих органів. Зазначає, що згідно графіку відпусток на друге півріччя 2018 року у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не було відпусток, проте останні пішли у відпустку та отримали відповідні асигнування, які були передбачені саме для позивача. Указані обставини і стали підставою для не підписання позивачем особистого зобов`язання. Звертає увагу, що жодним законом України та Конституцією України не передбачено підписання додаткового особистого зобов`язання державним службовцем.

Ухвалою суду від 27.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

12.06.2019 до суду від представника відповідача Авілової Т.К. надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснила, що у ході проведення службового розслідування комісією встановлено вчинення позивачем дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України "Про державну службу". Зазначила, що за результатами проведеної перевірки уповноваженими особами Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини в Адміністрації ДКВС України встановлено порушення вимог законодавства у сфері захисту персональних даних, що стало наслідком видачі відповідного припису на усунення виявленого порушення. З метою виконання припису Адміністрацією ДКВС України прийнято наказ від 18.01.2019 № 24/ОД-19, яким затверджено Порядок обробки та захисту персональних даних в Адміністрації ДКВС України, яким передбачено відібрання від працівників письмового зобов`язання про нерозголошення персональних даних. Однак, позивач відмовилась від надання зобов`язання, що зафіксовано відповідним актом. Стверджує, що дисциплінарною комісією на першому засіданні комісії повідомлено ОСОБА_1 про відкриття дисциплінарного провадження відносно останньої та надано можливість ознайомлення з підставами відкриття дисциплінарного провадження та надання пояснень щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, на що остання в категоричній формі відмовилась, що зафіксовано актом. Зазначає, що дисциплінарною комісією неодноразово запрошувалась ОСОБА_1 на засідання комісій, на які остання не з`являлась. 25.03.2019 ОСОБА_1 було подано до комісії пояснення, за змістом яких остання вважає, що дисциплінарне провадження є мобінгом. Враховуючи факт відмови від ознайомлення з вимогами Порядку обробки та захисту персональних даних в Адміністрації ДКВС України, а також ненадання зобов`язання про нерозголошення персональних даних, відповідач вважає, що в діях ОСОБА_1 є ознаки дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України "Про державну службу". За наведених обставин вважає, що при прийнятті спірного наказу відповідачем було враховано характер та тяжкість вчиненого проступку, дотримано принцип пропорційності і обґрунтованості, та обрано захід дисциплінарної відповідальності, який відповідає характеру вчиненого - догану.

26.06.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якого остання просить суд:

1. Подання Адміністрації ДКВС України відзиву на позовну заяву вважати зловживанням процесуальними правами.

2. Відзив на позовну заяву разом із доданими до нього матеріалами визнати неподаним та повернути відповідачу.

3. Заяву свідка в порядку статті 93 ЦПК України включити до числа доказів, які підлягають дослідженню і оцінці при ухваленні рішення суду.

4. У разі подання заяви свідка невчасно або неподання взагалі; у разі невідповідності цієї заяви формі і змісту відповідно до статті 93 ЦПК України - застосувати до відповідача заходи процесуального примусу, передбачені КАС України та ЦПК України.

5. Постановити ухвалу в порядку процесуального примусу про стягнення з Адміністрації ДКВС України - відповідача по справі, в дохід Державного бюджету штраф у сумі десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

6. Забезпечити позов з ініціативи суду шляхом зобов`язання Адміністрації ДКВС України оформити ОСОБА_1 на посаді державної служби, як державного службовця, щоб остання змогла виконати рішення адміністративного суду по адміністративній справі за її адміністративним позовом.

7. Задовольнити позов у повному обсязі.

08.07.2019 до суду від представника відповідача Авілової Т.К. надійшли заперечення на відповідь на відзив, за змістом якого остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом Адміністрації ДКВС України від 08.05.2018 № 181/ОС призначено ОСОБА_1 на посаду провідного спеціаліста відділу організаційно-аналітичної роботи та планування Управління організаційно-аналітичного, документального та адміністративно-господарського забезпечення Адміністрації ДКВС України, як переможця конкурсу, з посадовим окладом 4400 грн, з випробувальним терміном 3 місяці (том 1 а.с. 54).

05.04.2019 Адміністрацією ДКВС України винесено наказ № 113/ОД-19, яким на підставі статі 77 Закону України "Про державну службу" оголошено догану провідному спеціалісту відділу організаційно-аналітичної роботи та планування Управління організаційно-аналітичного, документального та адміністративно-господарського забезпечення Адміністрації ДКВС України ОСОБА_1 за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України "Про державну службу" (том 1 а.с. 13-14).

Не погодившись з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 8 Закону України від 10.12.2015 N 889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон N 889-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державний службовець зобов`язаний: дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; з повагою ставитися до державних символів України; обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки; виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.

У разі виявлення державним службовцем під час його службової діяльності або поза її межами фактів порушення вимог цього Закону з боку державних органів, їх посадових осіб він зобов`язаний звернутися для забезпечення законності до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Частинами першою, другою статті 9 Закону N 889-VIII визначено, що державний службовець під час виконання посадових обов`язків діє у межах повноважень, визначених законом, і підпорядковується своєму безпосередньому керівнику або особі, яка виконує його обов`язки.

Державний службовець зобов`язаний виконувати накази (розпорядження), доручення керівника, видані в межах його повноважень, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Під час виконання своїх обов`язків державний службовець не зобов`язаний виконувати доручення працівників патронатної служби.

Статтею 61 Закону N 889-VIII передбачено, що службова дисципліна забезпечується шляхом:

1) дотримання у службовій діяльності вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та виконання правил внутрішнього службового розпорядку;

2) формування керівником державної служби у підпорядкованих державних службовців високих професійних якостей, сумлінного ставлення до виконання своїх посадових обов`язків, поваги до прав і свобод людини і громадянина, їхньої честі та гідності, а також до держави, державних символів України;

3) поєднання керівниками усіх рівнів методів переконання, виховання і заохочення із заходами дисциплінарної відповідальності щодо підпорядкованих державних службовців;

4) поєднання повсякденної вимогливості керівників до підпорядкованих державних службовців з постійною турботою про них, виявленням поваги до їхньої честі та гідності, забезпеченням гуманізму та справедливості.

Відповідно до статті 62 Закону N 889-VIII державний службовець зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені статтею 8 цього Закону, а також:

1) не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця;

2) виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців;

3) дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів.

Державний службовець особисто виконує покладені на нього посадові обов`язки.

Згідно з положеннями статті 64 Закону N 889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.

Частинами першою, другою статті 65 Закону N 889-VIII визначено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарними проступками є:

1) порушення Присяги державного службовця;

2) порушення правил етичної поведінки державних службовців;

3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу;

4) дії, що шкодять авторитету державної служби;

5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;

6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку;

7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення;

8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця;

9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб;

10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби;

11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення;

12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення;

15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.

Відповідно до частини першої статті 66 Закону N 889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:

1) зауваження;

2) догана;

3) попередження про неповну службову відповідність;

4) звільнення з посади державної служби.

Частиною першою статті 68 Закону N 889-VIII встановлено, що дисциплінарні провадження ініціюються суб`єктом призначення.

Так, в оспорюваному наказі зазначено, що Дисциплінарна комісія Адміністрації ДКВС України здійснила дисциплінарне провадження, порушене відповідно до наказу Адміністрації ДКВС України від 20.03.2019 № 97/ОД-19 стосовно ОСОБА_1 , провідного спеціаліста відділу організаційно-аналітичної роботи та планування Управління організаційно-аналітичного, документального та адміністративно-господарського забезпечення Адміністрації ДКВС України (1991 року народження, освіта повна вища, 2014 - Вищий державний навчальний заклад України "Українська медична стоматологічна академія", за спеціальністю "Стоматологія", кваліфікація - лікар-стоматолог, в посаді з 10.05.2018, 9 ранг державного службовця; стаж державної служби - 00 років 10 місяців), яке було ініційоване ОСОБА_2 , начальником Управління організаційно-аналітичного, документального та адміністративно-господарського забезпечення на підставі доповідної записки від 12.03.2019 № 7/1-37.

Проаналізувавши наведений зміст описової частини, позивач вважає, що дисциплінарне провадження було ініційовано неуповноваженою особою.

Поряд з цим, суд вважає необґрунтованими наведені доводи позивача, позаяк вжитий у частині першій статті 68 Закону N 889-VIII термін "ініціатива" передбачає прийняття суб`єктом призначення відповідного рішення про порушення дисциплінарного провадження (наказу, розпорядження, тощо).

Так, з матеріалів справи вбачається, що наказами начальника Адміністрації ДКВС України ОСОБА_4 від 20.03.2019:

№ 97/01-19 "Про відкриття дисциплінарного провадження", яким відкрито дисциплінарне провадження відносно ОСОБА_1 , провідного спеціаліста відділу організаційно-аналітичної роботи та планування Управління організаційно-аналітичного, документального та адміністративно-господарського забезпечення Адміністрації ДКВС України (том 1 а.с. 138);

№ 98/01-19 "Про проведення службового розслідування", яким наказано Дисциплінарній комісії Адміністрації ДКВС України провести службове розслідування відносно ОСОБА_1 , провідного спеціаліста відділу організаційно-аналітичної роботи та планування Управління організаційно-аналітичного, документального та адміністративно-господарського забезпечення Адміністрації ДКВС України (том 1 а.с. 139).

Зазначені обставини спростовують доводи позивача, позаяк вказані вище накази прийнято суб`єктом призначення - Адміністрацією ДКВС України, а не начальником Управління організаційно-аналітичного, документального та адміністративно-господарського забезпечення ОСОБА_2 , як помилково вважає позивач.

Дійсно, підставою для призначення службового розслідування стала доповідна записка начальника Управління організаційно-аналітичного, документального та адміністративно-господарського забезпечення ОСОБА_2 від 12.03.2019 № 7/1-37, у якій останній повідомив начальника Адміністрації ДКВС України про відмову ОСОБА_1 від надання зобов`язання про нерозголошення персональних даних, які стали відомі у зв`язку з виконанням службових обов`язків та від ознайомлення з вимогами Порядку обробки та захисту персональних даних в Адміністрації ДКВС України (том 1 а.с. 140-141).

З метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку Адміністрацією ДКВС України прийнято накази від 20.03.2019 № 97/01-19 та № 98/01-19.

Враховуючи викладене у сукупності, суд вважає, що відповідачем з дотриманням вимог Закону N 889-VIII ініційовано дисциплінарне провадження відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 69 Закону N 889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Частиною четвертою вказаної статті 69 Закону N 889-VIII склад дисциплінарної комісії у державному органі затверджується наказом (розпорядженням) керівника державної служби. До складу дисциплінарної комісії у державному органі включаються в однаковій кількості:

представники керівника державної служби, визначені ним одноосібно із числа державних службовців цього державного органу;

представники виборного органу первинної профспілкової організації з числа державних службовців, а в разі відсутності профспілкової організації - представники державних службовців, обрані на загальних зборах (конференції) державних службовців державного органу.

До складу дисциплінарної комісії можуть включатися експерти або інші представники громадських об`єднань, утворених відповідно до Закону України "Про громадські об`єднання", за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

До складу дисциплінарної комісії повинна бути включена щонайменше одна особа, яка має юридичну освіту не нижче другого (магістерського) рівня та досвід роботи за фахом.

Як вбачається з матеріалів справи наказом Адміністрації ДКВС України від 19.03.2019 № 96/01-19 внесено зміни до складу Дисциплінарної комісії Адміністрації ДКВС України, затвердженого наказом Адміністрації ДКВС України від 27.11.2018 № 370/ОД-18, виклавши в редакції, що додається (том 1 а.с. 137).

Відповідно до додатку до наказу від 19.03.2019 № 96/01-19 до складу Дисциплінарної комісії Адміністрації ДКВС України входять:

- представники керівника державної служби: Кузнецов В.В. - начальник Управління внутрішньої безпеки Адміністрації ДКВС України; Шарапата А.В. - заступник начальника відділу проходження служби та комплектування Управління персоналу Адміністрації ДКВС України; Авілова Т.К. - заступник начальника відділу юридичного забезпечення Адміністрації ДКВС України;

- представники виборного органу профспілкової організації персоналу: Вербовий Р.В. - голова профспілкової організації персоналу Адміністрації ДКВС України; Роздобудько Т.В. - член ревізійної комісії профспілкової організації персоналу Адміністрації ДКВС України; Ткаченко Н.М. - скарбник профспілкової організації персоналу Адміністрації ДКВС України.

При цьому, доводи позивача про неправомочність Дисциплінарної комісії ґрунтуються виключно на власному розумінні положень Конституції України.

Згідно з частинами восьмою-одинадцятою статті 69 Закону N 889-VIII засідання дисциплінарної комісії є правомочним, якщо на ньому присутні не менше двох третин її членів.

Дисциплінарна комісія розглядає дисциплінарну справу державного службовця, сформовану в установленому цим Законом порядку.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, притягненню позивача до дисциплінарної відповідальності передувало службове розслідування.

За результатами розгляду дисциплінарної справи 28.03.2019 Дисциплінарною комісією складено висновок, яким встановлено наявність у діях провідного спеціаліста відділу організаційно-аналітичної роботи та планування Управління організаційно-аналітичного, документального та адміністративно-господарського забезпечення Адміністрації ДКВС України ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, а саме: невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень, що є підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, передбаченої частиною третьою статті 66 Закону N 889-VIII - оголошення догани (том 1 а.с. 205-216).

29.03.2019 Дисциплінарною комісією внесено начальнику Адміністрації ДКВС України подання щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини другої статті 65 Закону N 889-VIII (том 1 а.с. 217-218).

Частиною третьою статті 73 Закону N 889-VIII встановлено, що результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Згідно з частиною першою статті 77 Закону N 889-VIII рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

Таким чином, аналіз вказаних норм свідчить про те, що оскільки дисциплінарні провадження ініціюються суб`єктом призначення, на останнього покладається обов`язок своєчасного прийняття рішення за результатами такого проведення, а також контролю щодо його проведення.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач при прийнятті спірного наказу дотримався строків реалізації дисциплінарного стягнення.

З`ясовуючи обставини, що стали підставою для висновку відповідача про наявність у діях позивача складу дисциплінарного порушення, суд зазначає наступне.

Частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11.09.1997.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржуване рішення, суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) № 37801/97 від 01.07.2003, яке, відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватись виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 67 Закону N 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

Дисциплінарною комісією установлено, що ОСОБА_1 відмовилась від ознайомлення з вимогами Порядку обробки та захисту персональних даних в Адміністрації ДКВС України, а також не надала письмове зобов`язання про нерозголошення персональних даних, що, на думку відповідача, свідчить про наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України "Про державну службу".

Позивач, обґрунтовуючи свою правову позицію, стверджує про мобінг останньої у колективі. При цьому, позивач переконана, що зберігати персональні дані осіб, що стали відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків - це її обов`язок як державного службовця згідно пункту 12 частини першої статті 8 Закону України "Про державну службу", а подання письмових зобов`язань не передбачено Конституцією України. Також, позивач вважає, що питання збереження персональних даних працівників виникло у відповідача лише після передачі позивачем графіку відпусток на друге півріччя 2018 року до контролюючих органів.

Так, пунктом 12 частини першої статті 8 Закону N 889-VIII визначено, що державний службовець зобов`язаний зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню.

У свою чергу, частиною першою статті 24 Закону України "Про захист персональних даних" установлено, що володільці, розпорядники персональних даних та треті особи зобов`язані забезпечити захист цих даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних.

Згідно з частиною третьою статті 10 Закону України "Про захист персональних даних" використання персональних даних працівниками суб`єктів відносин, пов`язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов`язків. Ці працівники зобов`язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв`язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов`язків, крім випадків, передбачених законом. Таке зобов`язання чинне після припинення ними діяльності, пов`язаної з персональними даними, крім випадків, установлених законом.

Як вбачається з матеріалів дисциплінарної справи, 30-31 жовтня 2018 року уповноваженими особами Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини проведено планову перевірку в Адміністрації ДКВС України, у ході якої встановлено порушення відповідачем вимог законодавства у сфері захисту персональних даних.

За результатами проведеної перевірки уповноваженими особами Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини видано припис, яким зобов`язано Адміністрацію ДКВС України, у тому числі, відібрати у всіх працівників, що мають доступ до персональних даних, зобов`язання про нерозголошення персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв`язку з виконанням професійних, службових чи трудових обов`язків.

Також, на виконання припису уповноважених осіб Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Адміністрацією ДКВС України прийнято наказ від 18.01.2019 № 24/ОД-19, яким затверджено Порядок обробки та захисту персональних даних в Адміністрації ДКВС України, пунктом 19 якого передбачено відібрання від працівників письмового зобов`язання про нерозголошення персональних даних (том 1 а.с. 148-155).

05.02.2019 Адміністрацією ДКВС України надано доручення № 6-19 керівникам структурних підрозділів забезпечити надання до Управління персоналу письмових зобов`язань працівників Адміністрації ДКВС України про нерозголошення персональних даних (том 1 а.с. 156-157).

Зазначені обставини свідчать про те, що затвердження відповідачем Порядку обробки та захисту персональних даних в Адміністрації ДКВС України та відібрання у працівників письмового зобов`язання про нерозголошення персональних даних безпосередньо пов`язано з усуненням відповідачем порушень законодавства, встановлених під час проведення планової перевірки уповноваженими особами Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Адміністрації ДКВС України та з метою здійснення законної обробки персональних даних, які отримано в процесі діяльності Адміністрації ДКВС України, а не з обставинами, про які вказує позивач у позові.

Згідно акта від 25.02.2019 провідний спеціаліст відділу організаційно-аналітичної роботи та планування Управління організаційно-аналітичного, документального та адміністративно-господарського забезпечення Адміністрації ДКВС України ОСОБА_1. відмовилась надавати зобов`язання про нерозголошення персональних даних, які стали відомі у зв`язку з виконанням службових обов`язків (том 1 а.с. 144).

Актом від 12.03.2019 зафіксовано відмову провідного спеціаліста відділу організаційно-аналітичної роботи та планування Управління організаційно-аналітичного, документального та адміністративно-господарського забезпечення Адміністрації ДКВС України ОСОБА_1. від ознайомлення з наказом від 18.01.2019 № 24/ОД-19 "Про затвердження Порядку обробки та захисту персональних даних в Адміністрації ДКВС України" (том 1 а.с. 143).

За змістом частини восьмої статті 71 Закону N 889-VIII державний службовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

1) надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються;

2) порушувати клопотання про одержання і залучення до матеріалів нових документів, одержання додаткових пояснень осіб, які причетні до справи;

3) бути присутнім під час виконання відповідних заходів;

4) подавати в установленому порядку скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач була належним чином повідомлена про засідання Дисциплінарної комісії, проте на жодне із засідань остання не прибула, що зафіксовано відповідними актами від 21.03.2019 та від 25.03.2019 (том 1 а.с. 172, 200).

Крім того, згідно акту від 20.03.2019 зафіксовано відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з підставами для відкриття дисциплінарного провадження та відмову від надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (том 1 а.с. 167).

У матеріалах дисциплінарної справи міститься пояснення ОСОБА_1 від 25.03.2019, за змістом яких остання наголошувала на тому, що дисциплінарне провадження є доказом мобінгу.

Так, у висновку службового розслідування від 28.03.2019 дисциплінарною комісією не взято до уваги пояснення ОСОБА_1 . При цьому, суд вважає обґрунтованими дії відповідача, позаяк обставини, викладені ОСОБА_1 у поясненнях від 25.03.2019, взагалі не містять викладу обставин щодо підстав для порушення дисциплінарного провадження.

Відповідно до частин першої та другої статті 75 Закону N 889-VIII перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення.

Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.

Листом від 01.04.2019 № 5/1-141 відповідачем запропоновано позивачеві надати пояснення у строк до 04.04.2019.

04.04.2019 ОСОБА_1 на ім`я начальника Адміністрації ДКВС України подано пояснення, у яких, крім зауважень до оформлення дисциплінарної справи, остання зазначила, що не вчиняла дисциплінарного проступку та діяла згідно статті 19 Конституції України. Зазначила, що ні в Конституції України, ні в жодному законі України не вказано, що державні службовці повинні підписувати додаткові особисті зобов`язання про нерозголошення персональних даних, які їм стали відомі (том 1 а.с. 224-225).

Указані обставини покладені і в обґрунтування позову, проте, суд вважає доводи позивача такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

Суд акцентує увагу, що Законом України "Про захист персональних даних" покладено на Адміністрацію ДКВС України обов`язок забезпечити захист персональних даних від випадкових втрат або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних.

У свою чергу, затвердження відповідачем Порядку обробки та захисту персональних даних є реалізацією обов`язку, визначеного Законом України "Про захист персональних даних".

Відмова ж позивача від ознайомлення з Порядком обробки та захисту персональних даних в Адміністрації ДКВС України, затвердженого наказом від 18.01.2019 № 24/ОД-19, та надання відповідного зобов`язання, свідчить про недотримання останньою у службовій діяльності вимог законів України "Про державну службу", "Про захист персональних даних" та наявність у діях позивача дисциплінарного проступку, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

За змістом статті 74 Закону N 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення.

Відповідно до частини третьої статті 66 Закону N 889-VIII у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Оскільки судом встановлено, що відмова позивача від ознайомлення з Порядком обробки та захисту персональних даних в Адміністрації ДКВС України, затвердженого наказом від 18.01.2019 № 24/ОД-19, та надання відповідного зобов`язання, є дисциплінарним проступком, що визначений пунктом 5 частини другої статті 65 Закону N 889-VIII, суд вважає, що дисциплінарне стягнення у вигляді догани відповідає ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця.

Враховуючи викладене у сукупності, суд вважає обґрунтованим висновок відповідача про наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-74, 77, 90, 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ід. номер НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко