Справа № 490/8946/17
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

(додаткова)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2020 р. м.ОдесаСправа № 490/8946/17

Головуючий І інстанції Черенкова Н.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання протиправними та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із адміністративним позовом до Миколаївської міської ради, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення міськради від 05.10.2017р. №27/2 «Про дострокове припинення повноважень міського голови».

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.03.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним і скасовано рішення 27-ї позачергової сесії Миколаївської міської ради VII скликання від 05.10.2017 року про дострокове припинення повноважень міського голови з дня його ухвалення в повній частині.

02.04.2018 року Центральний районний суд м. Миколаєва ухвалив додаткове рішення, яким допустив негайне виконання рішення суду від 16.03.2018р.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями суду 1-ї інстанції від 16.03.2018р. і 02.04.2018р., депутати Миколаївської міськради ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги.

Відповідач - Миколаївська міська рада вказані вище рішення суду 1-ї інстанції в апеляційному порядку не оскаржив.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2018 року - апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - закрито на підставі п.3 ч.1 ст.305 КАС України.

27.07.2018 року в судовому засіданні представником позивача ОСОБА_1 подано заяву-клопотання про відшкодування судових витрат позивача на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом даної справи в суді апеляційної інстанції.

Додатковою постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року стягнуто на користь громадянина ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з правничою допомогою у сумі 150 000 грн. відповідно до усіх здійснених документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Миколаївської міської ради.

Не погоджуючись із зазначеною вище ухвалою суду 2-ї інстанції від 27.07.2018р., депутати Миколаївської міськради ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали касаційні скарги.

Не погоджуючись із зазначеною вище додатковою постановою суду 2-ї інстанції, позивач ОСОБА_1 та відповідач - Миколаївська міськрада подали касаційні скарги, в яких зазначили, що судом 2-ї інстанції, при винесенні оскаржуваної додаткової постанови було порушено норми процесуального права та, в свою чергу, кожен окремо просили змінити цю додаткову постанову від 13.08.2018 року та стягнути судові витрати, пов`язані з правничою допомогою з апелянтів - депутатів Миколаївської міськради ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які, зловживаючи своїми процесуальними правами, на тривалий термін фактично відстрочили набрання законної сили рішенням суду 1-ї інстанції.

Постановою Верховного суду від 16.08.2019 року ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2018 року - залишено без змін. Додаткову постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2018 року - скасовано. Направлено справу №490/8946/17 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в частині розгляду клопотання позивача ОСОБА_1 про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

11.11.2019 року матеріали даної справи з Верховного суду надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2019р. дану справу в частині розгляду клопотання позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

29.11.2019 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшли письмові заперечення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проти клопотання позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді 2-ї інстанції.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши заяву-клопотання позивача від 27.07.2018р., перевіривши матеріали справи і доводи письмових заперечень апелянтів, колегія суддів, з урахуванням висновків Верховного суду, викладених в постанові від 16.08.2019р., приходить до висновку про наявність належних підстав для задоволення цього клопотання.

Так, як встановлено судовою колегію з матеріалів справи, 27.07.2018 року в судовому засіданні суду 2-ї інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Юхно К. О , посилаючись на вимоги ст.ст.132,134,252 КАС України, подав клопотання, в якому просив суд ухвалити додаткове рішення про відшкодування позивачу понесених ним судових витрат, пов`язаних з наданням йому професійної правничої допомоги у зв`язку з переглядом даної справи в суді апеляційної інстанції - в сумі 150 000 грн., які стягнути виключно з апелянтів - депутатів Миколаївської міськради ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які, зловживаючи своїми процесуальними правами, фактично на 3 місяці відстрочили набрання законної сили рішенням суду 1-ї інстанції.

Як передбачено пунктом 3 ч.1 ст.252 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до вимог ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

А як визначено ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Приписами ч.ч.1,2 ст.134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

3. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

4. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

5. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути «співмірним» із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

6. У разі недотримання вимог ч.5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

7. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами» (ст.134).

Так, судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що представником позивача, з метою підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом даної справи у суді апеляційної інстанції, до свого письмового клопотання від 27.07.2018р. надано копію витягу з Договору про надання позивачу правової допомоги від 26.10.2017р. №350 з Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Аріо» (м.Київ) (т.6 а.с.65).

Також, як свідчать матеріали справи, представником позивача до вказаного вище клопотання було надано й Додаткову угоду №1 від 18.05.2018 року до цього договору від 26.10.2017р., якою передбачено, що Адвокатське об`єднання «ЮФ «Аріо» залучає наступних адвокатів до надання правничої допомоги клієнту ОСОБА_1 , які перебувають у складі цього Адвокатського об`єднання, а саме Хорунжий Ю.А. - 5000 грн. за 1 годину роботи «старшого партнера», Юхно К.О. - 4000 грн. за 1 годину роботи «радника», а також Швець Н.В. - 3000 грн. за годину роботи «юриста».

Максимальна вартість правничих послуг вказаного Адвокатського об`єднання, з урахуванням відшкодувань понесених витрат на відрядження, обмежується, зокрема:

- 75 000 грн. - за надання правничої допомоги Клієнту, необхідної у зв`язку з розглядом Одеським апеляційним адміністративним судом справи №490/8946/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ;

- 75 000 грн. за надання правничої допомоги Клієнту, необхідної у зв`язку з розглядом Одеським апеляційним адміністративним судом справи №490/8946/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 (п.4 Додаткової угоди) (т.6 а.с.66).

Крім того, з матеріалів справи видно, що до суду 2-ї інстанції представником позивача також надано і детальний опис наданих позивачу вказаними вище адвокатами Адвокатського об`єднання «ЮФ «Аріо» (м.Київ) юридичних послуг, необхідних для надання правничої допомоги у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, т.б. в зв`язку з розглядом апеляційних скарг депутатів Миколаївської міськради ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Також, до клопотання, окрім іншого, були надані і накази про призначення Юхно К.О. , Хорунжий Ю.А. та Швець Н.В. на посади Адвокатського об`єднання «ЮФ «Аріо» та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю вказаних адвокатів (т.6 а.с.68-73).

До того ж, слід зазначити, що на підтвердження наведених вище обставин, реального виконання договору від 26.10.2017р. про надання правничих послуг, представником позивача також надано і оригінали квитанцій ПАТ КБ «Приватбанк» від 31.07.2018р. №0.0..1 на суму 75000 грн. та від 01.08.2018р. №0.0..1 на суму 75000 грн. з призначенням платежу «Оплата за надання юридичної допомоги згідно Додаткової угоди №1 від 18.05.2018р. до Договору №350 від 26.10.2017р., платник ОСОБА_1 (т.6 а.с.105).

При цьому, одночасно необхідно звернути увагу й на той факт, що клопотання про вирішення питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, та наведені вище докази були подані представником позивача в межах строку, встановленого ч.7 ст.139 КАС України.

Отже, з урахуванням вищевикладених обставин, наданих представником позивача доказів, судова колегія вважає, що позивачем, в даному випадку, в ході розгляду справи №490/8946/17 в суді апеляційної інстанції дійсно фактично були понесені витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 150 000 грн.

Що ж стосується безпосередньо спірного питання з кого ж саме із учасників справи (сторін) ці судові витрати підлягають стягненню та в якому ж саме розмірі, то з цього приводу судова колегія, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 16.08.2019р., вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, як встановлено з матеріалів справи та вже зазначалося вище, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.03.2018р. адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним і скасовано рішення 27-ї позачергової сесії Миколаївської міської ради VII скликання від 05.10.2017р. про дострокове припинення повноважень міського голови з дня його ухвалення в повній частині.

Далі, т.б. 02.04.2018 року, Центральний районний суд м. Миколаєва ухвалив додаткове рішення, яким допустив негайне виконання рішення суду від 16.03.2018р.

Як свідчать матеріали справи, відповідач - Миколаївська міська рада вказані вище рішення суду 1-ї інстанції в апеляційному порядку не оскаржила, т.б. фактично погодилася з ними, а також, в свою чергу, її представник взагалі не приймав участь в суді апеляційної інстанції.

Проте, як видно з матеріалів справи із зазначеними рішеннями суду 1-ї інстанції від 16.03.2018р. і 02.04.2018р. фактично не погодилися 2 депутата Миколаївської міськради - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які не приймали участі у розгляді даної справи в суді 1-ї інстанції, та відповідно, в квітні 2018р., кожен окремо, подали в порядку ч.1 ст.293 КАС України на ці судові рішення свої апеляційні скарги, в яких зазначили, що дані оскаржувані рішення суду 1-ї інстанції нібито суттєво впливають як на їх права і обов`язки, так і права та обов`язки інших 42 депутатів міськради, які 05.10.2018р. ухвалювали спірне рішення Миколаївської міськради №27/2, що було скасовано районним судом 16.03.2018р.

Крім того, вказане вище спірне рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 16.03.2018р. також було оскаржено в апеляційному порядку ще 2 (двома) депутатами міськради Єнтіним В.О. та Солтисом О.П. , однак, в подальшому, останні відмовилися від своїх апеляційних скарг, а Одеський апеляційний адміністративний суд, в свою чергу, своїми ухвалами від 21.06.2018р. прийняв їх відмову та відповідно закрив апеляційне провадження за їх апеляційними скаргами.

При цьому, одночасно судова колегія (як і до речі колегія суддів ВС) вважає за необхідне звернути увагу на те, що вказане вище спірне рішення міськради №27/2 від 05.10.2018р. за своєю природою і юридичним визначенням відноситься до нормативних актів індивідуальної дії, т.б. зачіпає інтереси виключно визначеного цим рішенням кола осіб, до якого входить лише міський голова та міська рада. Депутат же органу місцевого самоврядування (якими є апелянти), в свою чергу, як спеціальний суб`єкт, не може самостійно, без наданих йому на те повноважень, виступати від імені цього органу.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та вже зазначалося вище, Одеський апеляційний адміністративний суд, теж дійшов аналогічних висновків та за результатами розгляду вказаних вище апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 27.07.2018 року прийняв ухвалу, якою, в свою чергу, закрив апеляційне провадження за цими апеляційними скаргами на підставі п.3 ч.1 ст.305 КАС України.

Згідно з положеннями п.3 ч.1 ст.305 КАС України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

В подальшому, як вже вказувалося вище, зазначена ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2018р. була залишена в силі Верховним Судом, який, в свою чергу, за результатами розгляду касаційних скарг цих же депутатів міськради ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ухвалив відповідну постанову від 16.08.2019р.

Так, згідно із ч.1 ст.293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до приписів ч.4 ст.293 КАС України, після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Тобто, після відкриття апеляційного провадження за необґрунтованими (як в подальшому виявилось) апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ці особи фактично користувалися (і користуються) усіма передбаченими КАС України процесуальними правами та відповідно, несли і несуть усі процесуальні обов`язки учасників справи, якими, згідно із ч.1 ст.42 КАС України, є сторони та 3-ї особи, та які, в свою чергу, згідно із ч.1 ст.44 КАС України, мають рівні процесуальні права і обов`язки, але при цьому, відповідно до ч.1 ст.45 КАС України, усі ці учасники справи повинні добросовісно користуватися наданими ним процесуальними правами та не допускати будь-яких зловживань ними.

До того ж, одночасно ще слід наголосити й на тому, що вказані вище учасники справи (т.б. апелянти) повністю реалізували своє право як на апеляційне оскарження рішення суду 1-ї інстанції від 16.03.2018р., так і на касаційне оскарження ухвали суду 2-ї інстанції від 27.07.2018р.

При цьому, також необхідно зауважити і про те, що згідно із ч.1 ст.8 КАС України, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Так, дійсно, згідно із ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Проте, разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та вже зазначалося вище, позивач, позов якого був задоволений рішенням районного суду від 16.03.2018р., маючи право, згідно із ч.1 ст.16 КАС України, на користування правничою допомогою, при розгляді даної справи в суді 1-ї інстанції фактично частково скористався приписами ч.1 ст.139 КАС України та заявив до відповідача - Миколаївської міської ради, як суб`єкта владних повноважень, лише тільки вимоги щодо стягнення судових витрат у вигляді судового збору (які були задоволені судом), витрат же, пов`язаних з правничою допомогою адвоката позивач тоді не висував.

Не заявляв позивач таких вимог до відповідача і в своїй заяві-клопотанні від 27.07.2018 року, поданій в ході розгляду даної справи в суді 2-ї інстанції, оскільки Миколаївська міськрада не оскаржувала рішення суду 1-ї інстанції від 16.03.2018р. в апеляційному порядку та взагалі не приймала участь в судових засіданнях суду апеляційної інстанції.

Тобто, як беззаперечно встановлено з матеріалів справи та змісту заяви-клопотання від 27.07.2018 року, позивач, користуючись приписами ч.3 ст.9 КАС України, просив суд стягнути реально понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу виключно саме з апелянтів - депутатів міськради ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які, на його переконання, зловживаючи своїми процесуальними правами, подали на рішення суду 1-ї інстанції від 16.03.2018р. необґрунтовані та безпідставні апеляційні скарги (що підтверджено ухвалою ОААС від 27.07.2018р. та постановою ВС від 16.08.2019р.), в зв`язку з розглядом яких, він був змушений скористатися в суді 2-ї інстанції досить «коштовною» правовою допомогою 3-х адвокатів та що, в свою чергу, на тривалий термін фактично відстрочило набрання законної сили рішенням суду 1-ї інстанції від 16.03.2018р. та його подальше фактичне виконання.

Відповідно до вимог ч.8 ст.139 КАС України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

А як передбачено ч.11 ст.139 КАС України, судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Таким чином, враховуючи вказані вище норми діючого процесуального законодавства, висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 16.08.2019р., та приймаючи до уваги ретельно встановлені судами усіх 3-х інстанцій конкретні обставини справи, судова колегія, діючи в межах заявлених позивачем в своїй заяві-клопотанні вимог, приходить до висновку про необхідність стягнення реально понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу саме з безпосередніх апелянтів - депутатів міськради ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в зв`язку з необґрунтованими апеляційними скаргами яких, позивач був змушений звернутися за правовою допомогою та понести суттєві судові витрати.

Стосовно ж безпосереднього розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Як слідує зі змісту положень ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Однак при цьому, слід звернути увагу й на те, що згідно із ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути «співмірним» із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, як встановлено з матеріалів справи та вже неодноразово зазначалося вище, представником позивача, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з переглядом даної справи саме в суді апеляційної інстанції, до письмового клопотання від 27.07.2018р. фактично було надано усі необхідні документи (окрім доказів, які підтверджують витрати 3-х представників позивача, пов`язані із їх прибуттям до суду 2-ї інстанції з м.Києва до м.Одеси), передбачені ч.ч.3,4 ст.134 КАС України, в т.ч. копії витягів з Договору про надання позивачу правової допомоги від 26.10.2017р. №350 з Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Аріо» (м.Київ) та Додаткову угоду №1 від 18.05.2018 року до цього договору, в яких зазначено вартість послуг 3-х адвокатів за 1 годину роботи (3000 грн., 4000 грн. та 5000 грн.) та максимальна вартість усіх правничих послуг Адвокатського об`єднання, з урахуванням відшкодувань, понесених витрат на відрядження, яка, в свою чергу, обмежується 150 000 грн. (т.б. 75000 грн. - за надання правничої допомоги позивачу, необхідної у зв`язку з розглядом Одеським апеляційним адміністративним судом справи №490/8946/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 + 75000 грн. за надання правничої допомоги Клієнту, необхідної у зв`язку з розглядом Одеським апеляційним адміністративним судом справи №490/8946/17 за аналогічною апеляційною скаргою ОСОБА_3 ), які, в свою чергу, реально були сплачені позивачем, що підтверджується відповідними квитанціями ПАТ КБ «Приватбанк» від 31.07.2018р. №0.0..1 та від 01.08.2018р. №0.0..1.

Проте, слід зазначити, що приписами ч.ч.1,3 ст.135 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони, але граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

До того ж, при цьому, необхідно звернути увагу й на те, що ні позивачем, ні його представниками, ні до свого клопотання від 27.07.2018р., ні до цього часу, так і не було надано до суду 2-ї інстанції жодних пояснень, розрахунку та належних доказів, які б беззаперечно підтверджували витрати 3-х адвокатів АО «Юридична фірма «Аріо», пов`язані з їх прибуттям до суду 2-ї інстанції з м.Києва до м.Одеси та їх витрати на відрядження, які, згідно з п.4 Додаткової угоди №1 від 18.05.2018р., нібито входять у визначену сторонами договору №350 максимальну вартість правничих послуг.

Отже, за таких обставин, судова колегія не має правових підстав враховувати до загальної суми правничих послуг (150000 грн.) понесені позивачем витрати, пов`язані з прибуттям 3-х його представників-адвокатів до суду 2-ї інстанції з м.Києва до м.Одеси та їх витрати на відрядження, точну суму яких позивач взагалі не зазначив.

Аналогічна правова позиція з цього питання була висловлена і Верховним судом, зокрема, в постанові від 02.04.2018р. по справі №800/584/17.

Крім того, судова колегія, з врахуванням вищевикладених обставин, вважає визначений п.4 Додаткової угоди №1 від 18.05.2018р. «максимальний розмір» (вартість) усіх наданих Адвокатським об`єднанням в суді 2-ї інстанції (5 с/з, 2 відзива та 3 клопотання) правничих послуг в «обмеженій» сумі 150 000 грн. (т.б. 75000 грн. (участь у розгляді апеляційної скарги ОСОБА_2 ) + 75000 грн. (участь у розгляді апеляційної скарги ОСОБА_3 )) необґрунтованим, не співмірним, невиправданим та дещо завищеним, оскільки по-перше, обидві апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично розглядалися судом апеляційної інстанції одночасно, по-друге, ці апеляційні скарги фактично є ідентичними, а тому, відповідно, представниками позивача були підготовлені абсолютно аналогічні відзиви на них, а в судових засіданнях, в свою чергу, зазначалися абсолютно аналогічні доводи проти їх задоволення, що, в своїй сукупності фактично свідчить про значне зменшення часу, витраченого цими адвокатами на виконання відповідних послуг та зменшення загального обсягу цих послуг.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, конкретні обставини справи, приписи ч.5 ст.134 КАС України, факт відсутності ціни позову, несуттєву складність справи, яка, в свою чергу, мала певний публічний інтерес лише на час її вирішення по суті, а також приймаючи до уваги не співмірність загального розміру витрат фактично наданим послугам, який, в свою чергу, є непропорційним до предмета спору, суд апеляційної інстанції проходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви-клопотання представника позивача від 27.07.2018р. та стягнення на користь позивача з безпосередніх апелянтів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою у загальній сумі 60 000 грн. (т.б. по 30000 грн. з кожного).

Керуючись ст.ст.132,134,135,139,243,252,308,311,321,322,325,328,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву-клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Юхно К.О. від 27.07.2018 року - задовольнити частково.

Прийняти у справі №490/8946/17 додаткову постанову, якою стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , рнокпп: НОМЕР_2 ) в рівних частках на користь позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп: НОМЕР_3 ) судові витрати, пов`язані з правничою допомогою у загальній сумі 60 000 грн. (тобто по 30 000 грн. з кожного).

В решті вимог заяви-клопотання представника позивача від 27.07.2018 року - відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 14.04.2020р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко