Справа № 580/817/20
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2020-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2020 року справа № 580/817/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

10 березня 2020 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23), в якій просить:

1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області в частині встановлення розміру довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на рівні 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 21.08.2019, зарахувавши до стажу, який дає йому право на відставку судді та отримання довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді Соснівського районного суду м. Черкаси і судді Апеляційного суду Черкаської області, також стаж роботи на посаді начальника Черкаського обласного управління юстиції у період з 31.03.2004 по 26.07.2012 8 років 3 місяці 26 днів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у грудні 2019 року він звернувся до Головного управління ПФУ в Черкаській області із заявою про перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій просив зарахувати до стажу, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання у розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 21.08.2019, зарахувавши до стажу, який дає право на відставку судді та отримання довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді Соснівського районного суду м. Черкаси і судді апеляційного суду Черкаської області, також період роботи на посаді начальника Черкаського обласного управління юстиції, яка безпосередньо пов`язана з керівництвом та контролем діяльності судів у Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях.

У відповідь на вказане звернення Головне управління ПФУ в Черкаській області листом від 24.12.2019 №1632/Д-10 повідомило про відсутність підстав для такого перерахунку з посиланням на те, що розмір мого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначено відповідно до чинного законодавства, а моє твердження щодо встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 90% заробітної плати не відповідає нормам чинного законодавства України.

Не погоджуючись з даною відмовою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 16.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі на підставі даного позову, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у строк встановлений судом, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує та просить у його задоволенні відмовити. Зокрема зазначив, що позивач вийшов у відставку після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», тому при визначенні розміру відсотку, з урахуванням якого обчислено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до абзацу 2 пункту 25 розділу ХІІ Закону №1402 «Про судоустрій і статус суддів» та який залежить від тривалості стажу роботи на посаді судді, враховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) та не враховується половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та календарний період проходження строкової військової служби. Оскільки відповідно до матеріалів пенсійної справи та довідки про стаж роботи стаж позивача на посаді судді становить 18 років 2 місяці 10 днів, а тому Управління правомірно відмовило в перерахунку грошового утримання судді у відставці в розмірі 80 %.

Розгляд справи по суті відповідно до ч. 3 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі та проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

ОСОБА_1 з 21.08.2019 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до п. 25 Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з урахуванням стажу роботи на посаді судді 18 років 2 місяці 10 днів, у розмірі 80%.

В копії трудової книжки позивача містяться такі записи про роботу:

- з 13.11.1974 по 01.12.1976 проходив службу в лавах Радянської Армії;

- з 28.02.1977 по 02.12.1987 проходив службу в органах внутрішніх справ;

- з 01.01.1988 по 31.12.1990 працював у Житлосоцбанку СРСР старшим юрисконсультом обласного управління, юрисконсультом І категорії;

- з 01.01.1991 по 08.02.1993 працював юрисконсультом І категорії в Черкаській обласній дирекції Укрсоцбанку;

- з 09.02.1993 по 24.03.2004 призначений на посаду судді Соснівського районного суду м. Черкаси;

- з 31.03.2004 по 26.07.2012 працював начальником Черкаського обласного управління юстиції;

- з 27.07.2012 призначений на посаду судді апеляційного суду Черкаської області та рішенням Вищої ради правосуддя від 06.08.2019 №2026/0/15-19 звільнений у відставку з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

У грудні 2019 року позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Черкаській області із заявою про перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій просив зарахувати до стажу, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання у розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 21.08.2019, зарахувавши до стажу, який дає право на відставку судді та отримання довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді Соснівського районного суду м. Черкаси і судді апеляційного суду Черкаської області, також період роботи на посаді начальника Черкаського обласного управління юстиції, яка безпосередньо пов`язана з керівництвом та контролем діяльності судів у Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях.

У відповідь на вказане звернення Головне управління ПФУ в Черкаській області листом від 24.12.2019 №1632/Д-10 повідомило позивача про відсутність підстав для такого перерахунку з посиланням на те, що розмір його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначено відповідно до чинного законодавства, а його твердження щодо встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 90% заробітної плати не відповідає нормам чинного законодавства України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, Конституція України, має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй.

Згідно ст. 19 Конституції України, державні органи влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ст. 58 Конституції України).

Згідно ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією законами України.

Умови та порядок пенсійного забезпечення суддів регулюється спеціальним законодавством - Законом України Про статус суддів чинного на час виходу позивача у відставку.

Законом України від 12.07.2018 № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» (далі - Закон №2509-VIII) статтю 137 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» доповнено частиною другою такого змісту:

«До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».

Разом з цим, при призначенні (обранні) суддів на посаду вперше до кандидатів на посади суддів застосовувалися різні вимоги, які діяли на момент такого призначення (обрання). Означена позиція підтримується Вищою радою правосуддя, Верховним Судом, Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, Державною судовою адміністрацією України, Національною школою суддів України, викладеною у спільному листі «Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді» від 05.11.2018 №41783/0/9-18.

У відповідності до п. 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VII «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно з абзацом четвертим п. 34 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Необхідно зазначити, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 (далі Закон № 2453-VI), який було прийнято та який діяв на час роботи позивача суддею, також містить бланкетну норму стосовно визначення стажу роботи на посаді судді.

Відповідно до п. 11 Перехідних положень Закону №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до частини шостої статті47 та пункту 8 частини четвертої статті 48 Закону № 2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Також, в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Так, згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 43 Закону «Про статус суддів» від 15.12.1992 року №2862-XII у редакції чинній на час призначення позивача на посаду судді (далі - Закон № 2862-XII,) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Як встановлено судом, з 31.03.2004 по 26.07.2012 ОСОБА_1 працював начальником Черкаського обласного управління юстиції, а тому враховуючи вищевикладені норми законодавства України, до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання належить враховувати, крім роботи на посаді судді, роботу на посаді начальника Черкаського обласного управління юстиції 8 років 3 місяці 26 днів, що у свою чергу дає право на призначення позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді.

Суд звертає увагу, що у своєму відзиві на позовну заяву відповідач не довів правомірність своїх дій, оскільки в ньому зазначено про зарахування до стажу, який дає право на щомісячне грошове утримання судді у відставці строк навчання у вищому юридичному навчальному закладі та календарний період проходження строкової військової служби, який позивачем у справі не оскаржується.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У зв`язку із вищевикладеним, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) в частині встановлення розміру довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на рівні 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 21.08.2019, зарахувавши до стажу, який дає йому право на відставку судді та отримання довічного грошового утримання стаж роботи на посаді начальника Черкаського обласного управління юстиції у період з 31.03.2004 по 26.07.2012 8 років 3 місяці 26 днів.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили з моменту її підписання, однак може бути оскаржена в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлений 10.04.2020.

Суддя В.П. Тимошенко