Справа № 140/1526/19
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2020-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/1526/19 пров. № 857/12171/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Довгополова О.М., Ільчишин Н.В.

за участі секретаря судового засідання: Гавгун С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області,

на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року (суддя - Денисюк Р.С., час ухвалення - 15:27, місце ухвалення - м.Луцьк, дата складання повного тексту - 07.10.2019 року),

в адміністративній справі №140/1526/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, стягнення бюджетного відшкодування,

встановив:

У травні 2019 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідачів ГУ ДФС у Волинській області (правонаступником якого є ГУ ДПС у Волинській області) та ГУ ДКС України у Волинській області, в якому просила: 1) визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області форми «В1»: - № від 16.01.2019 р. про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану за жовтень 2018 р. у розмірі 15617 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 7808,50 грн.; - № від 18.02.2019 р. про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану за листопад 2018 р. у розмірі 146921 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 73460,50 грн.; 2) стягнути з Державного бюджету України 162538 грн. бюджетного відшкодування.

Відповідач ГУ ДФС у Волинській області позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідач ГУ ДКС України у Волинській області також позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та виключити ГУ ДКС України у Волинській області з учасників судового процесу у якості співвідповідача.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2019 року в задоволенні клопотання про виключення ГУ ДКС України у Волинській області зі складу учасників судового процесу у якості співвідповідача - відмовлено.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області від 16.01.2019р. № повністю та від 18.02.2019р. № в частині визначення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 146245 грн., застосування штрафних санкцій в сумі 73122,50 грн.. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Волинській області на користь ФОП ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2427,93 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції від 25.09.2019 року в частині задоволення позовних вимог не погодився відповідач ГУ ДФС у Волинській області (правонаступником якого є ГУ ДПС у Волинській області) та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду в частині задоволення позовних вимог прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи, з неповним та необ`єктивним дослідженням обставин справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що ГУ ДФС у Волинській області було проведено документальну виїзну позапланову перевірку СПД ОСОБА_1 з питань достовірності задекларованих сум бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету за жовтень 2018 року, за результатами якої складено акт перевірки №31461/03-20-13-02/ НОМЕР_1 від 28.12.2018р.. Цією перевіркою було встановлено порушення позивачем пп.«а» п.198.5 ст.198, п.189.1 ст.189, п.199.1 ст.199, п.204.4 «б» ст.200 ПК України, а саме, завищено суму бюджетного відшкодування за рахунок платника у банку у податковій декларації за жовтень 2018 р. на суму 15616,95 грн.. На підставі висновків акту перевірки від 28.12.2018 року ГУ ДФС у Волинській області винесло оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2019р.. Також контролюючим органом було проведено позапланову виїзну документальну перевірку СПД ОСОБА_1 з питань дослідження правомірності формування від`ємного значення ПДВ за період з 01.10.2018р. по 31.11.2018р. та декларування сум бюджетного відшкодування ПДВ, заявлених на рахунок платника у банку за період з 01.11.2018р. по 30.11.2018р., за результатами якої складено акт перевірки №1709/03-20-13-02/ НОМЕР_1 від 31.01.2019р.. Цією перевіркою було встановлено порушення позивачем пп.«г» п.198.5 ст.198, пп.199.1 ст.199, пп.«а» п.185.1 ст.185, п.189.1 ст.189, п.200.1, п.200.4 «б» ст.200, п.201.10 ст.201 ПК України, у зв`язку з чим завищено суму бюджетного відшкодування за рахунок платника у банку у податковій декларації за жовтень 2018 р. на суму 1146921 грн.. На підставі висновків акту перевірки від 31.01.2019р. ГУ ДФС у Волинській області винесло оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 18.02.2019р.. Щодо виявлених порушень, то апелянт звертає увагу на те, що шляхом аналізу шляхових листів та визначення правильності списання дизельного палива за відповідні періоди, контролюючим органом було встановлено, що згідно даних АРМ «Митниця», транспортними засобами, які належать СПД ОСОБА_1 надавалися послуги транспортних перевезень замовникам, які не відображені платником у податковій звітності та не підтверджені первинними документами. Тобто, позивачем в жовтні 2018р. було сформовано податковий кредит з придбання пального в кількості 3129,64 л., яке не використовувалось в господарській діяльності платника та належить до операцій, що не є об`єктом оподаткування на суму ПДВ 15616,95 грн.. Також, в листопаді 2018 р. позивачем було сформовано податковий кредит з придбання пального в кількості 9705,72 л., яке не використовувалось в господарській діяльності платника та належить до операцій, що не є об`єктом оподаткування на суму ПДВ 44162,09 грн.. Крім цього зазначає апелянт, що СПД ОСОБА_1 до декларації з ПДВ за листопад 2018р. до суми бюджетного відшкодування було віднесено суму ПДВ 102083 грн. по придбанню легкового автомобіля «Toyota COROLLA», використання якого в господарській діяльності позивача не підтверджено первинними документами. Крім того, легкові автомобілі відносяться до основних засобів подвійного призначення відповідно до пп.177.4.6 п.177.4 ст.177 ПК України, вони не підлягають амортизації та не можуть бути взяті на облік підприємцем в якості основних засобів. Також позивачем до суми бюджетного відшкодування віднесено суму ПДВ 675,60 грн. з придбання у ТзОВ «Автоконцепт» запчастин та послуг. Отже, на думку апелянта, у зв`язку з віднесенням позивачем до податкового кредиту листопада 2018 року суми ПДВ з вартості придбаного автомобіля, а також придбання запчастин і послуг та неможливістю використання даного автомобіля виключно у господарській діяльності підприємця позивачем занижено податкові зобов`язання з ПДВ за листопад 2018 року на суму 102759 грн..

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 25.09.2019 року в частині задоволення позову та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у період з 14.12.2018р. по 20.12.2018р. відповідачем ГУ ДФС у Волинській області була проведена документальна виїзна позапланова перевірка СПД ОСОБА_1 з питань достовірності задекларованих сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету за жовтень 2018 року, за результатами якої складено Акт від 28.12.2018р. №314/61/03-20-13-02/ НОМЕР_1 (а.с. 7-20 Т.1).

Відповідно до висновків вказаного Акту від 28.12.2018р. встановлено порушення пп.«а» п.198.5 статті 198, п.189.1 ст.189, п.199.1 ст.199, п.200.4 «б» ст.200 ПК України, СПД ОСОБА_1 завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за жовтень 2018 року на суму 15616,95 грн..

На підставі висновків Акту перевірки від 28.12.2018 року ГУ ДФС у Волинській області винесено відносно позивача податкове повідомлення-рішення від 16.01.2019р. №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 15617 грн. та застосовано фінансову санкцію на суму 7808,50 грн. (а.с. 39 Т.1).

Також встановлено, що в період з 18.01.2019р. по 24.01.2019р. ГУ ДФС у Волинській області була проведена позапланова виїзна документальна перевірка СПД ОСОБА_1 з питань дослідження правомірності формування від`ємного значення податку на додану вартість за період з 01.10.2018р. по 30.11.2018р. та декларування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, заявлених на рахунок платника у банку за період з 01.11.2018 р. по 30.11.2018 р., за результатами якої складено Акт від 31.01.2019р. №1709/03-20-13-02/ НОМЕР_1 (а.с. 21-38 Т.1).

Відповідно до висновків вказаного Акту від 31.01.2019 року перевіркою встановлено порушення пп.«г» п.198.5 ст.198, пп.199.1 ст.199, пп.«а» п.185.1 ст.185, п.189.1 ст.189, п.200.1, п.200.4 «б» ст.200, п.201.10 ст.201 ПК України, у зв`язку з чим завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за листопад 2018 року на суму 146921 грн..

На підставі висновків Акту перевірки від 31.01.2019р. ГУ ДФС у Волинській області винесено відносно позивача податкове повідомлення-рішення від 18.02.2019р. №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 146921 грн. та застосовано фінансову санкцію на суму 73460,50 грн. (а.с. 40 Т.1).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює та визначає ПК України.

Так, підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Відповідно до пункту 189.1. статті 189 ПК України, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно з пунктами 198.1, 198.2 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Судом першої інстанції також вірно зазначено, що відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до підпунктів «а», «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Судом першої інстанції вірно зазначено, що аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що платник податків не має права на нарахування податкового кредиту по операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 199.1. статті 199 ПК України визначено, що у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.4 статті 200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (п.200.7 ст.200 ПК України).

До податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання) платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації кваліфікованого електронного підпису відповідно до закону (п.200.8 ст.200 ПК України).

Якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування (п.200.14 ст.200 ПК України).

З матеріалів справи видно та не заперечується сторонами по справі, що у зв`язку з придбанням легкового автомобіля «Toyota COROLLA» ФОП ОСОБА_1 суму ПДВ 102083 грн. включено до податкового кредиту жовтня 2018 року та в подальшому зараховано до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду. У листопаді 2018 року підприємцем вказану суму перенесено до рядка 16.1 декларації з ПДВ за листопад 2018 року та включено до складу податкового кредиту (р.17) декларації з ПДВ за листопад 2018 року.

На думку податкового органу, у зв`язку з віднесенням позивачем до податкового кредиту листопада 2018 року суми ПДВ з вартості придбаного у жовтні 2018 р. автомобіля «Toyota COROLLA» та неможливістю використання даного автомобіля виключно у господарській діяльності підприємця ФОП ОСОБА_1 , нею занижено податкові зобов`язання з ПДВ за листопад 2018 року на суму 102083 грн..

З цього приводу судом першої інстанції вірно встановлено, що ФОП ОСОБА_1 придбала у ТзОВ «Автоконцепт» легковий автомобіль «Toyota COROLLA», вартістю 612500 грн., в тому числі ПДВ - 102083,33 грн., що підтверджується матеріалами справи, а саме: договором купівлі-продажу №112/2018 від 29.10.2018р.; реалізаційною накладною №АК00006324 від 29.10.2018р.; актом огляду реалізованого транспортного засобу №5077/18/000293 від 29.10.2018р.; платіжним дорученням №953 від 23.10.2018р.; свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 08.11.2018р., д.н.з. НОМЕР_3 (а.с. 41, 44, 45, 46, 47 Т.1).

Судом першої інстанції також вірно встановлено та враховано, що транспортний засіб «Toyota COROLLA» зареєстровано на ОСОБА_1 як на фізичну особу-підприємця відповідно до Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. № 1388.

Оплата за вказаний автомобіль та подальші витрати пов`язані з його експлуатацією також були проведені з рахунків ФОП ОСОБА_1 ..

Факт використання позивачем придбаного транспортного засобу «Toyota COROLLA» у її господарській діяльності підтверджується, зокрема: наказом-розпорядження №1 від 12.11.2018р. «Про використання службового автомобіля»; подорожніми листами службового легкового автомобіля №01/11/2018 за період з 12.11.2018р. по 30.11.2018р., №01/12/2018 за період з 01.12.2018р. по 31.12.2018р.; наказами про відрядження; актами здачі-прийняття робіт; договорами-заявками на перевезення вантажу, тощо (а.с. 48, 49-53, 204-250 Т.1; а.с.1-126, 130-169 Т.2).

При цьому, те, що основним видом діяльності позивача є міжнародні вантажні перевезення не свідчить про те, що легковий автомобіль не може використовуватися ФОП ОСОБА_1 у господарській діяльності, оскільки обслуговування діяльності підприємства потребує здійснення інших функцій не пов`язаних із основним видом діяльності але таким, що входить до господарської діяльності особи, підприємства.

Таким чином, придбання позивачем як фізичною особою-підприємцем транспортного засобу «Toyota COROLLA» та його використання в господарській діяльності, підтверджено відповідними первинними документами та не спростовано доводами апеляційної скарги.

Враховуючи вищенаведене ФОП ОСОБА_1 правомірно включено до податкового кредиту у листопаді 2018 року податкові зобов`язання з ПДВ за операцією з придбання транспортного засобу на суму 102083,00 грн., а доводи відповідача з цього приводу повністю спростовано.

Відносно доводів відповідача (апелянта) про те, що легкові автомобілі відносяться до основних засобів подвійного призначення та вони не підлягають амортизації і не можуть бути взяті на облік підприємцем в якості основних засобів, то такі є безпідставними, оскільки ст.177 ПК України врегульовано порядок формування витрат при оподаткуванні податку на доходи фізичних осіб, а не адміністрування податку на додану вартість.

Щодо включення позивачем до складу податкового кредиту жовтня 2018 року суму ПДВ 15616,95 грн. за придбане пальне в кількості 3129,64 л. та до складу податкового кредиту листопада 2018 року суму ПДВ 44162,09 грн. за придбане пальне в кількості 9705,72 л., то колегія суддів враховує наступне.

Зі змісту акту перевірки від 28.12.2018 року та доводів апелянта видно, що на думку контролюючого органу позивачем занижено суму податкових зобов`язань та завищено суму бюджетного відшкодування на суму 15616,95 грн. за жовтень 2018 р., у зв`язку з тим, що в жовтні 2018 року ФОП ОСОБА_1 сформовано податковий кредит з придбання пального в кількості 3129,64 л., яке не використовувалось у господарській діяльності платника та належить до операцій, що не є об`єктом оподаткування на суму ПДВ.

Також, зі змісту акту перевірки від 31.01.2019 року та доводів апелянта видно, що в листопаді 2018 року СПД ОСОБА_1 сформовано податковий кредит з придбання пального в кількості 9705,72 л., яке, на думку контролюючого органу, не використовувалось в господарській діяльності платника та належить до операцій, що не є об`єктом оподаткування на суму ПДВ 44162,09 грн., внаслідок чого підприємцем занижено суму податкових зобов`язань та завищено суму бюджетного відшкодування на 44162,09 грн..

З цього приводу судом першої інстанції вірно встановлено та враховано, що основним та фактичним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом. Тобто пальне придбавалося підприємцем для здійснення міжнародних перевезень, в межах укладених договорів на поставку товарів.

Матеріалами справи, а саме, договорами-заявками, подорожніми листами, СMR, актами здачі-приймання товару підтверджується, що перевезення вантажів в межах господарських операцій позивача із контрагентами, які відображені в деклараціях за жовтень, листопад 2018 року та по яких відбувалося списання пального здійснювалося позивачем із пунктом завантаження на території Республіки Німеччина.

Також судом першої інстанції вірно встановлено та не спростовано доводами апеляційної скарги, те, що транспортні перевезення здійснювались в двох напрямках: Україна-Німеччина-Україна. Оплата за вказані перевезення включає в себе всі понесені перевізником витрати, в тому числі доїзд до пункту завантаження.

Саме в межах вказаних операцій позивачем списувалось придбане пальне, яке в подальшому було відображено в податкових деклараціях з податку на додану вартість за жовтень, листопад 2018 року.

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 правомірно включено вказані суми до податкового кредиту за жовтень, листопад 2018 року, а відтак не було допущено завищення суми бюджетного відшкодування за вказаний період.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 16.01.2019р., яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 15617 грн. та застосовано фінансову санкцію на суму 7808,50 грн., та № від 18.02.2019р. в частині зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 146245 грн. та застосування фінансової санкції на суму 73122,50 грн..

Згідно статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує, що рішення суду першої інстанції від 25.09.2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 18.02.2019 р. в решта частині, та про стягнення з Державного бюджету України 162538 грн. бюджетного відшкодування - позивачем ФОП ОСОБА_1 не оскаржено в апеляційному порядку, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції не являється предметом апеляційної перевірки.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду від 25.09.2019 року винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області - залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року в адміністративній справі №140/1526/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, стягнення бюджетного відшкодування - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: О. М. Довгополов
Н. В. Ільчишин
Повний текст постанови складено 10.04.2020 року