Справа № 160/3328/20
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

30 березня 2020 року Справа № 160/3328/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кадникова Г.В., розглянувши позовну заяву з доданими документами ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до відповідача 1: Кабінету Міністрів України (01008, м.Київ, вул. Грушевського, 12/2), відповідача 2: Пенсійного фонду України (01601, м.Київ-14, вул.Бастіонна, 9), відповідача-3: Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) про визнання протиправними невиконання постанови суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області у справі №22а-20531/11 (№2а-124/2010) від 16.03.2011 та постанови колегії суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі №216/6737/14а від 09.12.2015р., зобов`язання вчинити певні дії, стягнення основної та додаткової пенсії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:

- визнання невиконання Кабінетом Міністрів України, Пенсійним фондом України, Головним управлінням Пенсійного фонду в Дніпропетровській області постанови колегії суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області у справі №22а-20531/11р. (№2а-124/2010р.) від 16.03.2011р. та постанови колегії суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі №216/6737/14а р. від 09.12.2015 р. щодо нарахування та виплати основної пенсії у розмірі - 8 мінімальних пенсій з 01.08.2009 р. та додаткової пенсії у розмірі - 75% від мінімальної пенсії з 01.08.2009 р. - протиправним.

- зобов`язання Кабінет Міністрів України, Пенсійний фонд України, Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити основну пенсію у розмірі - 8 мінімальних пенсій з 01.08.2009 р. та додаткову пенсію у розмірі - 75% від мінімальної пенсії з 01.08.2009 р., що складає заборгованість у сумі - 920'658,33 грн. (дев`ятсот двадцять тисяч шістсот п`ятдесят вісім гривень 33 коп.).

- стягнення з Кабінету Міністрів України, Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області основну пенсію у розмірі - 8 мінімальних пенсій з 01.08.2009 р. та додаткову пенсію у розмірі - 75% від мінімальної пенсії з 01.08.2009 р., що складає суму - 920'658,33 грн. (дев`ятсот двадцять тисяч шістсот п`ятдесят вісім гривень 33 коп.).

- стягнення моральної шкоди: з Кабінету Міністрів України у сумі - 30'000 грн., з Пенсійного фонду України у сумі - 25'000 грн., з Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області -20'000 грн.

- звільнення від сплати судового збору на підставі п. 9) «особи з інвалідністю І та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю»; Пункт 9 частини першої статті 5 в редакції Закону № 2443-VIII від 22.05.2018, п. 10) «позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» ч. 1 ст.5 Закону України «Про сплату судового збору».

Частиною 1 ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Пунктом 6 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень ст.172 цього Кодексу).

Щодо вимоги представника позивача про визнання невиконання Кабінетом Міністрів України, Пенсійним фондом України, Головним управлінням Пенсійного фонду в Дніпропетровській області постанови колегії суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області у справі № 22а-20531/11 р. (№ 2а-124/2010 р.) від 16.03.2011 р. та постанови колегії суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі № 216/6737/14а р. від 09.12.2015 р. щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 основної пенсії у розмірі - 8 мінімальних пенсій з 01.08.2009 р. та додаткової пенсії у розмірі - 75% від мінімальної пенсії з 01.08.2009 р. протиправним, суд зазначає наступне.

Розділом IV КАС України визначені процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Зокрема частиною 1 статті 382 КАС України, на яку посилається представник позивача, передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.383 КАС України, на яку також посилається представник позивача, передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Зі змісту поданої заяви та абз. 2 прохальної частини вбачається, що позивач оскаржує дії (бездіяльність) щодо невиконання Кабінетом Міністрів України, Пенсійним фондом України, Головним управлінням Пенсійного фонду в Дніпропетровській області постанови колегії суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області у справі № 22а-20531/11 р. (№2а-124/2010 р.) від 16.03.2011р. та постанови колегії суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі № 216/6737/14а р. від 09.12.2015р.

На підставі викладеного, вимога щодо невиконання Кабінетом Міністрів України, Пенсійним фондом України, Головним управлінням Пенсійного фонду в Дніпропетровській області постанови колегії суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області у справі №22а-20531/11р. (№2а-124/2010р.) від 16.03.2011р. та постанови колегії суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі №216/6737/14а р. від 09.12.2015 р. підлягають розгляду в порядку, передбаченому розділом IV КАС України.

Вимоги щодо зобов`язання Кабінету Міністрів України, Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 основну пенсію у розмірі - 8 мінімальних пенсій з 01.08.2009 р. та додаткову пенсію у розмірі - 75% від мінімальної пенсії з 01.08.2009 р., що складає заборгованість у сумі - 920'658грн. 33коп. (дев`ятсот двадцять тисяч шістсот п`ятдесят вісім гривень 33 коп.), стягнення з Кабінету Міністрів України, Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 основну пенсію у розмірі - 8 мінімальних пенсій з 01.08.2009 р. та додаткову пенсію у розмірі - 75% від мінімальної пенсії з 01.08.2009 р., що складає суму - 920'658грн. 33коп. (дев`ятсот двадцять тисяч шістсот п`ятдесят вісім гривень 33 коп.) та стягнення моральної шкоди: з Кабінету Міністрів України у сумі - 30'000 грн., з Пенсійного фонду України у сумі - 25'000 грн., з Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області -20'000 грн. розглядаються адміністративним судом в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником).

Згідно з ч.2 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до закріпленого в пункті 20 частини 1 статті 4 цього Кодексу визначення адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - це адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Частиною 1 ст.12 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до частин 2, 3 вищевказаної статті спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частиною 3 статті 12 КАС України передбачено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно частини 6 ст.12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо:

1) прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище;

2) оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію;

3) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

4) припинення за зверненням суб`єкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців;

5) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо в`їзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію;

6) оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

7) стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження;

8) типові справи;

9) оскарження нормативно-правових актів, які відтворюють зміст або прийняті на виконання нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним і нечинним повністю або в окремій його частині;

10) інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження;

11) перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Таким чином, наведеною нормою процесуального законодавства передбачено як конкретні категорії справ, які в силу закону, відносяться до справ незначної складності, так і право суду визначити справу, якщо інше прямо не передбачено законом, як справу незначної складності.

У поданій заяві представник позивача просить в т.ч. стягнути з Кабінету Міністрів України, Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 основну пенсію у розмірі - 8 мінімальних пенсій з 01.08.2009 р. та додаткову пенсію у розмірі - 75% від мінімальної пенсії з 01.08.2009 р., що складає суму - 920'658грн. 33коп. (дев`ятсот двадцять тисяч шістсот п`ятдесят вісім гривень 33 коп.), стягнути моральну шкоду: з Кабінету Міністрів України у сумі - 30'000 грн., з Пенсійного фонду України у сумі - 25'000 грн., з Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області -20'000 грн.

Суд зазначає, що заявлені представником позивача вимоги перевищують сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 1 ст.33 КАС України передбачено, що адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, Національного банку України, окружної виборчої комісії (окружної комісії з референдуму), розглядаються і вирішуються в адміністративному суді першої інстанції колегією у складі трьох суддів.

Отже, з огляду на предмет спору, дана справа не відноситься до категорії справ, які в силу закону, відносяться до справ незначної складності.

Відповідно до ч.2 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.55 Кодексу адміністративного судочинства України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до частини 3 статті 131-2 Конституції України, виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Відповідно до пункту 19 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України.

Згідно з підпунктом 11 пункту 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

У відповідності до частини 1 статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Згідно з частиною 2 статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 57 Кодексу адміністративного судочинства України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно зі статтею 59 Кодексу адміністративного судочинства України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної особи.

Частиною 4 статті 59 КАС України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI (надалі - Закон № 5076-VI) адвокатом може бути фізична особа, яка отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Отже, з 01.01.2019 року представництво інтересів позивача (в тому числі з правом подання позову до суду) має здійснюватись адвокатом.

Судом встановлено, що всупереч п.3 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України заява від імені ОСОБА_1 подана та підписана представником за довіреністю Романовим Валерієм Петровичем.

Оскільки, доказів на підтвердження своїх повноважень, як адвоката, представником позивача не надано, суд приходить висновку, що заява підписана особою, яка не має права її підписувати.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 19.03.2019 року по справі №160/1039/19.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «MOLDAVSKA v. UKRAINE» від 15.05.2019 зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним і може бути обмежено, оскільки таке право за своєю природою вимагає державного регулювання відповідно до потреб і ресурсів громади та окремих осіб. Здійснюючи таке регулювання, Договірні Держави користуються певною свободою розсуду. Вимога стосовно представництва скаржника перед судом касаційної інстанції саме адвокатом не може вважатися такою, що суперечить положенням статті 6 Конвенції. Ця вимога цілком відповідає особливостям Верховного Суду як вищого суду, який розглядає апеляції з питань права, що є спільною рисою правових систем для ряду держав-членів Ради Європи. Саме лише обмеження вільного вибору захисника, що полягає у представництві саме адвокатом, не суперечить змісту статті 6 Конвенції, оскільки забезпечення ефективного захисту особи може вимагати запровадження відповідних юридичних кваліфікаційних вимог. За обставин цієї справи заявниця та її представник повинні були знати про однозначні вимоги перехідних положень Конституції щодо представництва у Верховному Суді виключно адвокатами з 01.01.2017.

Згідно з ч.2 ст.59 КАС України, довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Довіреність фізичної особи, за зверненням якої прийнято рішення про надання їй безоплатної вторинної правничої допомоги, може бути посвідчена посадовою особою органу (установи), який прийняв таке рішення.

Частинами 5, 6 ст.59 КАС України встановлено, що відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді.

Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

Відповідно до частин 8, 9 ст.59 КАС України, у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Довіреності або інші документи, які підтверджують повноваження представника і були посвідчені в інших державах, повинні бути легалізовані в установленому законодавством порядку, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Разом з цим, відповідно до пунктів 1, 10 ч.1 ст.34 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 року № 3425 - XII, нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо) (п. 1); засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них (п. 10).

Згідно з п. 3.3 Глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, вірність копії документа, виданого фізичною особою, засвідчується у тих випадках, коли справжність підпису фізичної особи на оригіналі цього документа засвідчена нотаріусом або посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування або за місцем роботи, навчання, проживання чи лікування фізичної особи.

Тобто, копія довіреності, що видана фізичною особою на право представництва її інтересів в судових установах та посвідчена нотаріусом, повинна бути засвідчена тільки нотаріусом.

У статті 75 Закону України "Про нотаріат" зазначено, що нотаріуси, посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, засвідчують вірність копій документів, виданих підприємствами, установами і організаціями за умови, що ці документи не суперечать законові, мають юридичне значення і засвідчення вірності їх копій не заборонено законом.

Вірність копії документа, виданого громадянином, засвідчується у тих випадках, коли справжність підпису громадянина на оригіналі цього документа засвідчена нотаріусом або посадовою особою органу місцевого самоврядування чи підприємством, установою, організацією за місцем роботи, навчання, проживання чи лікування громадянина.

Таким чином, допустимим є посвідчення копій документів не лише суддею, а й нотаріусом.

Враховуючи викладене, сторона у справі має право на звернення до суду через представника лише на підставі документа, що посвідчує його повноваження у визначеному законом порядку.

Положення наведених норм процесуального права дають підстави для висновку, що повноваження представника фізичної особи, можуть підтверджуватись: довіреністю фізичної особи, яка повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Як зазначено в ухвалі вище, позовну заяву ОСОБА_1 підписано представником позивача - Романовим Валерієм Петровичем, на підтвердження повноважень останнього до матеріалів позовної заяви подано копію довіреності, яка засвідчена власноруч Романовим Валерієм Петровичем.

Таким чином, надана до суду копія довіреності на представництво інтересів позивача засвідчена Романовим Валерієм Петровичем, а не уповноваженою на це законом особою. Докази наяівності у Романова Валерія Петровича статусу адвоката - не надані.

Пунктом 3 частини 4 статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Керуючись ст. ст.169, 241-243, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача 1: Кабінету Міністрів України, відповідача 2: Пенсійного фонду України, відповідача-3: Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання протиправними невиконання постанови суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області у справі №22а-20531/11 (№2а-124/2010) від 16.03.2011 та постанови колегії суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі №216/6737/14а від 09.12.2015р., зобов`язання вчинити певні дії, стягнення основної та додаткової пенсії, стягнення моральної шкоди - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова