Справа № 440/1251/20
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/1251/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

05 березня 2020 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 04.02.2020 №12 про відмову у переведенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 27 січня 2020 року на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з урахування стажу державної служби, згідно довідки Полтавської митниці ДФС від 24.01.2020 №18/9/16-70-04 та довідки Полтавської митниці ДФС про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 24.01.2020 №5, довідки Полтавської митниці ДФС про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 24.01.2020 №6.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.01.2020 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області з заявою про переведення з пенсії по інвалідності, призначеної на загальних підставах, на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу". Однак за результатами розгляду поданої заяви відповідачем прийнято рішення від 04.02.2020 №12, яким відмовлено у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку з відсутністю правових підстав. Позивач вважає, що вказане рішення відповідача є незаконним, оскільки ОСОБА_1 прийняла присягу державного службовця 20.06.1995 року, та станом на 25.01.2020 стаж її державної служби складає 25 років 04 місяці 24 дні.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року прийнято позову заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №440/1251/20, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.

26 березня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву /а.с. 38-39/, у якому представник ГУ ПФУ в Полтавській області просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 не мала необхідного стажу держаної служби - 10 років та не працювала на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Тривалість стажу державної служби склала 4 роки 6 місяців 4 дні. Відтак, управлінням прийнято рішення №12 від 04.02.2020 про відмову гр. ОСОБА_1 у переведенні з пенсії по інвалідності на загальних підставах на пенсію за віком згідно Закону №889 на підставі заяви від 27.01.2020, у зв`язку з відсутністю правових підстав.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 05.11.2013 призначено пенсію по інвалідності, що підтверджується протоколом Октябрського УПФУ №124 від 29.11.2013, копія якого наявна у матеріалах справи /а.с. 43-44/.

З 27.06.2017 позивач отримує пенсію за віком, що підтверджується розпорядженням Полтавського ОУПФУ Полтавської області №809196 від 29.06.2017, копія якого знаходиться в матеріалах справи /а.с. 65-66/,

27.01.2020 позивач звернувся до Полтавського ОУПФУ з заявою про переведення з пенсії по інвалідності, призначеної на загальних підставах, на пенсію за віком згідно Закону №889 /а.с. 80/.

За результатами розгляду вказаної заяви ГУ ПФУ в Полтавській області прийнято рішення від 04.02.2020 № 12 /а.с. 11, 88/, яким вирішено відмовити гр. ОСОБА_1 у переведенні з пенсії по інвалідності на загальних підставах на пенсію за віком згідно Закону №889 на підставі заяви від 27.01.2020 у зв`язку з відсутністю правових підстав.

В обґрунтування підстави відмови у даному рішенні зазначено, що аналіз наданих документів та документів пенсійної справи показав, що ОСОБА_1 працювала в Полтавській митниці ДФС України по день звільнення 24.01.2020 на посаді начальника відділу по роботі з персоналом і мала спеціальне звання радника податкової та митної справи ІІ рангу. Згідно записів трудової книжки до стажу держаної служби зараховуються періоди роботи: з 20.06.1995 по 17.05.1999 - старший, провідний інспектор по зв`язкам з громадськістю та засобами масової інформації; з 20.05.2013 - 26.12.2013 - головний спеціаліст сектору персоналу. Тривалість стажу державної служби склала 4 роки 6 місяців 4 дні. Станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 не мала необхідного стажу держаної служби - 10 років та не працювала на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Не погодившись з рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 04.02.2020 № 12, позивач звернувся до суду даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.

01.05.2016 набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІ (надалі - Закон № 889-VІІ), згідно частини 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993 року (надалі - Закон №3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності в осіб, які мають не менш як 10 років стажу державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку, та перебування на час досягнення пенсійного віку на посаді державної служби, наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому для жінок зазначений вік визначається статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та становить шістдесят років.

Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку (передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок)) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016 року, відповідно до статті 90 Закону № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які станом на 01.05.2016 року займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 04.04.2018 у зразковій справі №822/524/18, у рішенні від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а, у рішенні від 10.07.2018 у справі №591/6970/16-а.

Як встановлено судом, та вбачається з оскаржуваного рішення, єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу є недостатність стажу державної служби.

Відповідно до частини 18 статті 37 Закону № 3723-ХІІ період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 року (чинного до 01.05.2016 року, тобто в період проходження позивачем служби в митних органах) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Згідно приписів пункту 2 цього Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу" ( 3723-12 ), а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Відповідно до частини 1 статті 569 Митного кодексу України працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.

Частиною 1 статті 588 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час роботи позивача в митних органах) пенсійне забезпечення посадових осіб митних органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Аналогічні положення щодо віднесення посадових осіб митних органів до державних службовців та пенсійного забезпечення посадових осіб органів митних органів в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", були передбачені і Митними кодексами України від 11.07.2002 року та від 12.12.1991 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 прийняла 20.06.1995 Присягу державного службовця згідно Закону України "Про державну службу", про що міститься відповідний запис у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , виданої 06.09.1976, копія якої знаходиться в матеріалах справи /а.с. 19/.

Згідно записів в трудових книжках позивача серії НОМЕР_1 , виданої 06.09.1976, та серії НОМЕР_1 , виданої 16.06.2010, копії яких знаходяться в матеріалах справи /а.с. 16-20, 21-23/, ОСОБА_1 працювала:

- з 01.09.1994 по 31.01.1996 - старшим інспектором вантажного відділу № 1 Полтавської митниці;

- з 01.02.1996 по 31.03.1997 - старшим інспектором по зв`язку з громадськістю та засобами масової інформації Полтавської митниці;

- з 01.04.1997 по 10.07.2000 - провідним інспектором по зв`язкам з громадськістю та засобами масової інформації Полтавської регіональної митниці;

- 11.07.2000 по 20.03.2002 - старшим інспектором по зв`язкам з громадськістю та ЗМІ Полтавської митниці;

- 21.03.2002 по 17.08.2009 - головним інспектором відділу по роботі з особовим складом Полтавської митниці;

- з 18.08.2009 по 14.06.2010 - головним інспектором відділу кадрової роботи Полтавської митниці;

- 15.06.2010 по 01.08.2011 - головним інспектором відділу кадрового забезпечення та з питань запобігання корупції Полтавської митниці;

- з 02.08.20114 по 15.02.2012 - головним інспектором відділу кадрової роботи Полтавської митниці;

- з 16.02.2012 по 19.05.2013 - головним інспектором сектора кадрової роботи Полтавської митниці;

- з 20.05.2013 по 11.11.2013 - головним інспектором сектора кадрової роботи Полтавської митниці Міндоходів;

- з 12.11.2013 по 06.11.2014 - головним спеціалістом сектора персоналу Полтавської митниці Міндоходів;

- з 07.11.2014 по 31.08.2015 - головним спеціалістом сектора персоналу Полтавської митниці ДФС;

- з 01.09.2015 по 19.10.2015 - головним державним інспектором сектора персоналу Полтавської митниці ДФС;

- з 20.10.2015 по 03.02.2016 - завідувачем сектора персоналу Полтавської митниці ДФС;

- з 04.02.2016 по 20.08.2018 - завідувачем сектора по роботі з персоналом Полтавської митниці ДФС;

- з 21.08.2018 по 24.01.2020 - начальником відділу по роботі з персоналом Полтавської митниці ДФС.

Полтавською митницею ДФС видано ОСОБА_1 довідку від 24.01.2020 №18/9/16/70-04 /а.с. 12/ про те, що вона дійсно працювала в Полтавській митниці ДФС на посаді начальника відділу по роботі з персоналом і мала спеціальне звання радника податкової та митної справи ІІ рангу (наказ Полтавської митниці ДФС від 21.08.2018 №183-о). відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №306 "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" спеціальне звання радника податкової та митної справи ІІ рангу прирівнюється до 5 рангу державного службовця. Зазначено, що стаж державної служби станом на 25 січня 2020 року складає 25 років 04 місяці 24 дні.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №306 від 20.04.2016 "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" (надалі - Постанова №306), якою затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Пунктом 3 зазначеної Постанови № 306 зазначено, що співвідношення між рангами державних службовців та рангами посадових осіб місцевого самоврядування визначається з урахуванням категорії посад державної служби та посад в органах місцевого самоврядування.

Вищенаведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в даному випадку - податкових органів, віднесені до державних службовців за певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.

Додатком 6 до цієї Постанови №306 встановлені співвідношення між рангами державних службовців і спеціальними званнями працівників посадових осіб органів доходів і зборів.

Отже, як встановлено в ході розгляду справи: 20.06.1995 позивачем прийнята присяга державного службовця; 18.05.1999 присвоєно персональне звання інспектор митної служби 1 рангу (запис в трудовій книжці №24); 31.05.2001 присвоєно персональне звання - радник митної служби 3 рангу (запис №26); 01.04.2004 присвоєно спеціальне звання інспектор митної служби 1 рангу (запис в трудовій книжці №28); 25.06.2005 присвоєно спеціальне звання радник митної служби 3 рангу (запис в трудовій книжці №29); 20.05.2013 присвоєно - 12 ранг державного службовця (запис №36); 27.12.2013 присвоєно спеціальне звання - радник податкової та митної справи 3 рангу" (запис №38); 20.10.2015 присвоєно спеціальне звання - радник податкової та митної справи 2 рангу" (запис №42).

З приписів додатку 6 до Постанови № 306 вбачається, що Радник податкової та митної справи ІІ рангу прирівнюється до 5 рангу державного службовця.

Таким чином, станом на 25.01.2020 стаж державної служби позивача складає 25 років 04 місяці 24 дні.

Згідно статті 90 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Отже, на момент звернення до відповідача із заявою про переведення на пенсію за віком згідно з Законом України "Про державну службу" позивач досяг віку 60 років, станом на 01.05.2016 мав не менше 10 років стажу державної служби, станом на 25.01.2020 стаж державної служби позивача складає 25 років 04 місяці 24 дні, мав необхідний страховий стаж роботи, а тому позивач набув право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ на підставі пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII.

З огляду на наведені вище норми та встановлені у ході розгляду справи фактичні обставини і досліджені докази, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №12 від 04 лютого 2020 року про відмову гр. ОСОБА_1 у переведенні з пенсії по інвалідності на загальних підставах на пенсію за віком згідно Закону № 889-VIII на підставі заяви від 27 січня 2020 року, прийняте відповідачем без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 27 січня 2020 року на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з урахування стажу державної служби, згідно довідки Полтавської митниці ДФС від 24.01.2020 №18/9/16-70-04 та довідки Полтавської митниці ДФС про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 24.01.2020 №5, довідки Полтавської митниці ДФС про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 24.01.2020 №6, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, за змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У даній справі оцінка правомірності відмови у переведенні позивача на пенсію за віком згідно Закону "Про державну службу" №889-VІІІ стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Суд не може досліджувати інші обставин, що можуть бути перешкодою у переведенні позивача з одного виду пенсії на інший, які не досліджувалися відповідачем, оскільки ці повноваження відносяться до його виключної компетенції.

Таким чином, позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 27 січня 2020 року на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з урахування стажу державної служби, згідно довідки Полтавської митниці ДФС від 24.01.2020 №18/9/16-70-04 та довідки Полтавської митниці ДФС про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 24.01.2020 №5, довідки Полтавської митниці ДФС про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 24.01.2020 №6, - є такою, що у даній справі виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Разом з тим, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України з метою ефективного захисту прав ОСОБА_1 вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 січня 2020 року про переведення на пенсію згідно Закону України "Про державну службу" з урахуванням висновків суду.

Отже, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Стосовно клопотання позивача про стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами 1, 2, 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами 4, 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До позовної заяви додано ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ №1008490, виданий Фесенко Юлії Олександрівні на представлення інтересів ОСОБА_1 в Полтавському окружному адміністративному суді, та попередній розрахунок судових витрат від 27.02.2020, підписаний адвокатом Фесенко Ю.О. /а.с. 24-26/.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Однак, позивачем не надано до суду договору на надання правничої (правової) допомоги із зазначенням умов оплати послуг адвоката, не зазначено причин неможливості надання договору до суду, а наданий до суду попередній розрахунок від 27.02.2020, у якому зазначено вартість робіт на загальну суму 5000 грн., підписаний виключно адвокатом Фесенко Ю.О., не містить відомостей про узгодження вказаних у ньому сум та видів робіт із позивачем.

У попередній розрахунок включено витрати по підготовці відповіді на відзив на позовну заяву в сумі 1500 грн. та участь адвоката у судових засіданнях 300 грн. за одне засідання, які адвокатом у даній справі не виконувалися.

Відповідно до приписів статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частиною 1 статті 9 цього Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, належним доказом на підтвердження факту здійснення господарської операції щодо надання послуг (виконання) робіт є первинний документ бухгалтерського обліку, зокрема, акт виконаних робіт (наданих послуг), вимоги до обов`язкових реквізитів якого встановлені частиною 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Однак, позивачем не надано до суду акту виконаних робіт (наданих послуг), а також розрахункових документів, на підтвердження фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., як не вказано і причин неможливості надання до суду таких документів на час розгляду справи.

За наведених норм права та встановлених обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 132, 134, 139, 243-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ідентифікаційний код 13967927, вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 04 лютого 2020 року №12 про відмову гр. ОСОБА_1 у переведенні з пенсії по інвалідності на загальних підставах на пенсію за віком згідно Закону № 889-VIII на підставі заяви від 27 січня 2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 січня 2020 року про переведення на пенсію згідно Закону України "Про державну службу" з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя С.С. Сич