Справа № 264/1672/20
Суддя: Кузнецов Д. В.
Дата ухвалення: 2020-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/1672/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2020 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області за головуванням судді Кузнецова Д.В., за участю секретаря судового засідання Черноусова В.С., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Маріуполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року позивач звернувся із адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК №2092460 від 10 лютого 2020 року, винесеної поліцейським роти №4 батальйону №1 УПП в Донецькій області Філенком О.В., про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень.

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки 10 лютого 2020 року позивач керував транспортним засобом Opel Zafira, держ.номер НОМЕР_1 , та під час перестроювання в іншу полосу не подав сигнал світлвим покажчиком повороту, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП. Проте вказує, що перестроюванням є маневр, пов`язаний із зміною траєкторії руху транспортного засобу у межах проїжджої частини для руху в одному напрямку (згідно з пунктом 10.3 ПДР). Наполягає на тому, що він в межах проїжджої частини перед перестроюванням рухався прямо, та після перестроювання рухався прямо, але змінив не напрямок, а траєкторію руху. Стаття 122 ч.2 КУпАП не передбачає адміністративну відповідальність за перестроювання. Аварійної ситуації позивач не вчиняв.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Додатково пояснив, що дійсно він здійснив перестроювання з однієї смуги руху на іншу і не включив покажчик повороту, але напрямок руху він не змінював і весь час рухався прямо. Але не подача світлового покажчика при перестроюванні не тягне за собою відповідальність за частиною 2 статті 122 КУпАП, адже лише зміна напрямку без покажчика повороту є складом правопорушення.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надіслав до суду письмовий відзив, в якому зазначив про законність дій інспектора поліції Філенка О.В. при розгляді справи та складані постанови відносно ОСОБА_1 , який в порушення правил дорожнього руху при здійсненні перестроювання з однієї полоси на іншу не подав сигнал світловим покажчиком повороту. Також представив диск із відеозаписом обставин подій з місця пригоди. Просив проводити розгляд справи без участі представника відповідача.

Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Судом встановлено, що 10 лютого 2020 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК №2092460 від 10 лютого 2020 року, винесеною поліцейським роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Донецькій області капралом поліції Філенком Олександром Вікторовичем, було притягнуто позивача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КпАП України, зокрема за те, що він 10 лютого 2020 року о 17 год. 07 хвилин по проспекту Мира 100, керуючи транспортним засобом Opel Zafira, держ.номер НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку під час перестроювання з однієї смуги на іншу, чим порушив вимоги пункту 9.2. б ПДР, за що накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом встановлено, що поліцейський в своїй діяльності керується «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395.

Згідно з пунктом 2 Розділу ІІ Інструкції передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

Згідно з пунктом 9, 10 зазначеної Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При вирішенні питання обґрунтованості оскаржуваної постанови суд виходить з наступних положень законодавства та встановлених обставин справи.

Так, в судовому засіданні позивач підтвердив, що здійснив перестроювання з однієї смуги руху на іншу та при цьому не подав світловий покажчик повороту. Водночас заперечив настання відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП, оскільки, на його думку відповідальність за вказаною статтею настає у випадку не подання світлового покажчика повороту при зміні напрямку руху. Вважає, що напрямок руху він не змінював та весь час рухався в одному самому напрямку, а перестроювання не є зміною напрямку руху.

Суд не погоджується з такими твердженнями позивача.

Судом був вивчений та переглянутий наданий відповідачем відеозапис з відеокамери, закріпленої в службовому автомобілі поліцейських, з якого вбачається як транспортний засіб позивача рухається по проспекту Миру та здійснює перестроювання з однієї смуги на іншу, не ввімкнувши при цьому світловий покажчик повороту відповідного напрямку.

Згідно з частиною 2 статті 122 КУпАП порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 9.2. б Правил дорожнього руху визначено, що перед перестроюванням, поворотом або розворотом водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку.

Згідно з пунктом 1.10 Правил дорожнього руху маневруванням вважається - початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм та правил, перестроювання транспортного засобу з однієї смуги на іншу є маневруванням, що, вочевидь, призводить до зміни напрямку руху автомобіля та потребує завчасну подачу сигналу світловим покажчиком повороту. Однак позивач не подав світловий покажчик поворот під час перестроювання, чим порушив вимоги правил дорожнього руху.

Факт порушення правил дорожнього руху підтверджується показами, наданими позивачем в судовому засіданні, а також відеодоказами.

Відтак доводи позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення є неспроможними.

Також після зупинки транспортного засобу позивача йому було роз`яснено причину зупинки, суть правопорушення, роз`яснені водію права, передбачені статтею 268 КУпАП, розглянуті заявлені клопотання та вислухані всі доводи, після чого працівник поліції на місці зупинки виніс постанову, з якою ознайомив позивача та вручив йому копію.

Таким чином, у справі про адміністративне правопорушення у працівника поліції були достатні підстави та докази для зупинки ОСОБА_1 і притягнення його до адміністративної відповідальності. З урахуванням зазначеного відповідачем цілком обґрунтовано та законно було прийнято рішення про порушення водієм правил дорожнього руху та винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин судом не встановлено будь-яких порушень з боку відповідача, а його дії при розгляді справи про адміністративне правопорушення та складані постанови щодо ОСОБА_1 відповідають діючому законодавству, та у зв`язку із цим підстав для скасування прийнятої постанови не має.

Керуючись статтями 2,9,242-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Повний текст рішення виготовлено 13 квітня 2020 року.

Суддя: Д. В. Кузнецов