Справа № 320/7105/19
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2020-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2020 року № 320/7105/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, у якому позивач просить:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 за період роботи з 03.05.1993 по 31.12.2003.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що у спірний період вона провадила підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець та сплачувала всі передбачувані законодавством страхові платежі. Таким чином позивач вважає, що відповідачем протиправно не враховано вказані періоди до загального трудового стажу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що до позовної заяви позивач додає копію листа від 27.11.2019 №293710/08/25 Покровського ОУПФ України Донецької області, відповідно до якого «За даними центральної підсистеми обліку сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, ФОП ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні ПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька з 23.04.1993 по 16.03.2017. У зв`язку з відсутністю первинних документів ПФУ Ворошиловського району м. Донецька, інформацію про сплату страхових внесків з травня 1993 по грудень 2003 роки надати не має можливості», що також підтверджує, відсутність оригіналів документів позивача. Таким чином в Управління немає законних підстав зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 період роботи з 03.05.1993 по 31.12.2003.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив в якій остання зазначила, що доводи викладені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

03 травня 1993 року ОСОБА_1 зареєстрована виконавчим комітетом Донецької міської ради як фізична особа-підприємець, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було внесено запис за номером 1012281. Видами діяльності позивача: роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям (47.82).

Відповідно до витягу з ЄДРЮОФОПГФ станом на 10.11.2019, позивач 16.03.2017 припинила підприємницьку діяльність ФОП за своїм рішенням.

Відповідно до довідки ПАТ «КБ «Приват Банк» від 24.10.2019, позивачу було надано дублікати квитанцій на протязі 3-х років з моменту здійснення банком прийому платежу.

Довідкою ГУ ПФУ у Київській області від 18.11.2019 №1733/Т-01 повідомлено позивача, що у період з травня 1993 року по грудень 2003 року позивач не перебувала на обліку в районних управліннях ГУ ПФУ у Київській області. Тому дані про нарахування та сплату страхових внесків за вищевказаний період у головного управління відсутні.

Довідкою Покровський ОУ ПФУ Донецької області від 27.11.2019 №29370/08/25 повідомив позивача, що за даними централізованої підсистеми обліку сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, ФОП ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні ПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька з 23.04.1993 по 16.03.2017. У зв`язку з відсутність первинних документів ПФУ Ворошиловського району м. Донецька, інформацію про сплату страхових внесків з травня 1993 року по грудень 2003 року надати не маємо можливості. Централізована підсистема обліку сплати страхових внесків містить дані про сплату внесків з 01.01.2004.

На підтвердження здійснення сплати страхових платежів під час здійснення своєї діяльності, позивач за місцем своєї реєстрації надала довідки «Управління пенсійного фонду Донецької народної республіки» в Ворошиловському районі м. Донецька від 23.10.2019 №19775/04-26 та від 30.06.2015 №1074/04.

Рішенням № 384 УПФУ в м. Артемівську та Артемівському районі Донецької області від 02.10.2015 позивачу відмовлено в заліку стажу та заробітної плати. В даному рішенні зазначено, що позивачем не надано до пенсійного фонду довідку про сплату страхових внесків заявником за період з 03.05.1993 по 31.12.2003. У зв`язку з чим, не зараховано до страхового стажу період роботи, зокрема, період здійснення ФОП з 03.05.1993 по 31.12.2001 до стажу та заробітної плати період з січня 2002 по грудень 2003 при призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 до надання необхідних довідок.

В подальшому листом від 08.11.2019 №1485/Т-01 відповідач повідомив позивача, що рішення про проведення перерахунку пенсії з урахуванням стажу та заробітної плати буде прийнято після розгляду необхідних документів.

Не погоджуючись з такою відповіддю, позивачка звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із преамбулою Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (з наступними змінами та доповненнями, далі - Закон № 1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст. 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно п. "б" ст. 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. №1788-XII (далі - №1788-XII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, а саме: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п. 3-1 Перехідних положень Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються в т.ч. періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України № 1788-XII.

Частиною 1 статті 62 Закону 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений (далі - Порядок №637).

Відповідно до пункту Порядку №637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків.

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року. по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; органів доходів і зборів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.

Згідно повідомлення, яке долучено до рішення №384 про відмову заліку стажу та заробітної плати від 02.10.2015, загальний страховий стаж позивача становить 25 років 1 місяць 8 днів.

Як встановлено судом, що в період з 03.05.1993 по 16.03.2017 позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Позивач просить суд зарахувати до трудового стажу період роботи з 03.05.1993 по 31.12.2003 р..

Разом з тим, судом встановлено, що у період з травня 1993 року по грудень 2003 року позивач не перебувала на обліку в районних управліннях ГУ ПФУ у Київській області. Тому дані про нарахування та сплату страхових внесків за вищевказаний період у головного управління відсутні. Також за даними централізованої підсистеми обліку сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, ФОП ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні ПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька з 23.04.1993 по 16.03.2017. У зв`язку з відсутність первинних документів ПФУ Ворошиловського району м. Донецька, інформацію про сплату страхових внесків з травня 1993 року по грудень 2003 року надати не має можливості. Централізована підсистема обліку сплати страхових внесків містить дані про сплату внесків з 01.01.2004.

Крім того, відповідно до довідки ПАТ «КБ «Приват Банк», позивачу було надано дублікати квитанцій на протязі 3-х років з моменту здійснення банком прийому платежу.

Проте, до суду дані квитанції надано не було. Крім того, зі змісту даної довідки відсутня будь-яка підтверджуюча інформація щодо змісту, призначення та періоду сплати платежів.

В матеріалах справи наявні довідки «Управління пенсійного фонду Донецької народної республіки» в Ворошиловському районі м. Донецька від 23.10.2019 №19775/04-26 та від 30.06.2015 №1074/04 надані позивачем на підтвердження сплати страхових платежів під час здійснення своєї діяльності.

Проте, дані довідки суд не бере до уваги, оскільки вони були видані 23.10.2019 та 30.06.2015 «УПФ Донецької народної республіки» в Ворошиловському районі м. Донецька, за період з 1993 року по 2013 рік. В той час як Закон України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» був підписаний 18.01.2018 за № 2268-VIIІ, а указ Президента України «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» був підписаний 07.02.2019 за №32/2019.

Тому, суд вважає, що «Управління пенсійного фонду Донецької народної республіки» в Ворошиловському районі м. Донецька позбавлене можливості видавати довідки за період з 1993 року по 2013 рік, оскільки утворене в більш пізній період, а інформація в них наведена не відноситься до меж відповідальності вказаного управління, так як сформована з невідомих та непідтверджених джерел, тому даною інформацією може володіти тільки пенсіонний фонд або його територіальний орган України.

Крім того, суд бере до уваги, рішенням № 384 УПФУ в м. Артемівську та Артемівському районі Донецької області від 02.10.2015 яким позивачу відмовлено в заліку стажу та заробітної плати в якому зазначено, що позивачем не надано до пенсійного фонду довідку про сплату страхових внесків заявником за період з 03.05.1993 по 31.12.2003, у зв`язку з чим, не зараховано до страхового стажу період роботи, зокрема, період здійснення ФОП з 03.05.1993 по 31.12.2001 до стажу та заробітної плати період з січня 2002 по грудень 2003 при призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 до надання необхідних довідок.

Також суд не бере до уваги і посилання позивача на так звані «намібійські виключення» для документів, оскільки «намібійські виключення» для документів застосовуються у справах із встановленням фактів смерті або реєстрації народження дитини. Дана справа не стосується встановленням фактів смерті або реєстрації народження дитини та взагалі встановлення будь якого факту.

Крім того, як вже зазначалось вище, суд вважає, що «Управління пенсійного фонду Донецької народної республіки» в Ворошиловському районі м. Донецька в 2019 та в 2015 році позбавлене можливості видавати довідки за період з 1993 року по 2013 рік, оскільки дана інформація не перебуває у його володінні.

Таким чином, судом встановлено, що здійснюючи підприємницьку діяльність у період з 1993 по 2003 рік позивач не підтвердив сплату у Пенсійний фонд внески у складі єдиного податку.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відмова відповідача зарахувати до страхового стажу періоди, у які позивач сплачував єдиний податок, а відтак і внески до Пенсійного фонду, ґрунтується на вимогах закону.

Стосовно посилань позивача на те, що факт здійснення підприємницької діяльності підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію та є підставою для зарахування до її страхового стажу, суд зазначає, що такий документ не є належним доказом підтвердження сплати страхових внесків, облік яких ведеться пенсійним органом. Крім того, судом встановлено, що позивачем не надано суду доказів сплати страхових внесків.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 26.10.2018 р. у справі №643/20104/15-а.

Інші доводи позивача суд не бере до уваги, оскільки вони спростовуються встановленими судом обставинами під час розгляду справи.

Згідно з ч. 1ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 цієї статті Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач надав під час розгляду справи.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ч.5 ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лиска І.Г.