Справа № 200/2010/20-а
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2020-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2020 р. Справа№200/2010/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Ушенка С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області (; 85200, Донецька обл., м. Торецьк, вул. Євгена Седнєва, буд. 1) про визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про визнання протиправним та скасування повідомлення від 10.09.2019 про відмову в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з 29.08.2019, зобов`язання призначити та виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з 29.08.2019.

В обґрунтування позову посилається на те, що перебуває на обліку у відповідача як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території. Управлінням соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області за заявою позивача з грудня 2014 року призначено щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання. У липні 2015 року виплата адресної допомоги була припинена, оскільки вона є особою працездатного віку і не мала офіційного працевлаштування. З 07.08.2018 вона працевлаштувалась у Філії «Збагачувальна фабрика «Щербинівська»» Товариства з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля», де працює по теперішній час. З урахуванням зазначеного, в серпні 2019 року вона повторно звернулася до відповідача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, однак 10.09.2019 отримала повідомлення про відмову в призначенні допомоги згідно з п. 7 постанови КМУ № 505 від 01.10.2014, оскільки, якщо працездатна особа не працевлаштувалась протягом двох місяців з дня призначення допомоги на проживання, її розмір на наступні два місяці зменшується на 50%, а на наступний період припиняється. Вважає таку відмову неправомірною, протиправною, і такою, що порушує її законні права, оскільки вказаний порядок не передбачає заборони на призначення допомоги після працевлаштування та звернення із новою заявою про призначення допомоги.

В матеріалах справи наявний відзив відповідача на позовну заяву, вмотивований тим, що 24.12.2014 позивач звернулась до управління для отримання щомісячної адресної допомоги і в заяві зазначила, що працює на шахті «Фащівська» «Луганськвугілля» з 15.10.2010. Допомогу було призначено та виплачено з 24.12.2014 по 23.06.2015. При наступному зверненні 25.06.2015 адресна допомога призначена тільки на дитину - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки позивачем не була зазначена інформація про переміщення шахти «Фащівка» «Луганськвугілля» з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. 29.08.2019 позивач знову звернулася до Управління за призначенням щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до Порядку, проте, допомогу не було призначено на підставі п. 7 постанови КМУ № 505 від 01.10.2014. Зазначає, що відповідно до п. 3 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", призначити допомогу неможливо в подальшому особам, яким було припинено виплати через не працевлаштування, навіть при умові подальшого працевлаштування.

Наголошує, що дії Управління не суперечать чинному законодавству і просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 02 березня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розгляд справи проведено за правилами ст. 263 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . Згідно довідки від 11.07.2016 № зареєстрована як внутрішньо переміщена особа та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до свідоцтва від 11 квітня 2019 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який відповідно до довідки від 10.06.2019 № 1421- зареєстрований як внутрішньо переміщена особа.

Відповідач - Управління соціального захисту населення Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області є суб`єктом владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері соціального захисту населення.

Судом встановлено, що 11.07.2016 позивач отримала статус внутрішньо переміщеної особи, про що свідчить довідка від 11.07.2016 № (а.с. 8).

З 24 грудня 2014 року ОСОБА_1 та її дитині призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання до 23 червня 2015 року у сумі 1326,00 грн. та з 24 червня 2015 року по 23 грудня 2015 року у сумі 884,00 грн. щомісячно. У період з 24 червня 2015 року по 23 грудня 2015 року виплату допомоги припинено через не працевлаштування.

Згідно довідки Філії ЗФ «Щербинівська» ТОВ «Донінтервугілля» від 13.01.2020 № 11-04, ОСОБА_1 з 07 серпня 2018 року працює в Філії ЗФ «Щербинівська» ТОВ «Донінтервугілля» машиністом (кочегаром) котельні, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача НОМЕР_3 від 24 липня 1998 року (а.с. 10-13).

29 серпня 2019 року позивач звернулась до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області із заявою для призначення виплати адресної допомоги (а.с. 27).

Рішенням Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області від 10.09.2019 позивачу відмовлено в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання на підставі пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 (а.с. 28).

На підставі вищезазначеного Рішення позивачу направлено повідомлення про відмову в призначенні допомоги згідно з п. 7 постанови КМУ № 505 від 01.10.2014, оскільки якщо працездатна особа не працевлаштувалась протягом двох місяців з дня призначення допомоги на проживання, то її розмір на наступні два місяці зменшується на 50%, а на наступний період припиняється (а.с. 29).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом.

Таким чином, спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті державної щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання у разі працевлаштування після припинення її виплати.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога), визначає "Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (надалі за текстом - Порядок №505).

Відповідно до пункту 2 Порядку №505 було передбачено, що грошова допомога надається громадянам України, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Разом з цим, з огляду на інші положення пункту 2, така допомога могла бути призначена і на кожний наступний шестимісячний строк, у випадку подання представником сім`ї до уповноваженого органу заяви, в якій повідомляється про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`явлення довідки всіх членів сім`ї про взяття їх на облік як осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.

Відповідно до п. 3 Порядку № 505 особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначалась.

При цьому, аналізуючи вказану норму, суд дійшов висновку про те, що пункт 3 Порядку № 505 не передбачає абсолютну заборону на призначення щомісячної адресної допомоги тим особам, яким вона була припинена відповідно до пункту 7 вказаного Порядку, а містить чітке і однозначне правило щодо не призначення допомоги саме на наступний строк, під яким слід розуміти один шестимісячний строк (оскільки тільки на такий строк допомога і призначається), що йде за тим, у якому виплату допомоги було припинено особі на підставі пункту 7 Порядку № 505, тому вищезазначеним Порядком не заборонено звертатись позивачу із заявою саме про призначення адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам після того, як вона вже отримувала її та підстав для відмови у призначенні такої допомоги немає, оскільки чинним законодавством не встановлено чіткої заборони на призначення такої допомоги особі в подальшому.

Як передбачено абзацом першим пункту 8 Порядку № 505, уповноважені органи протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім`ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім`ї.

Таким чином, із аналізу правових норм, які викладені у Порядку № 505 вбачається, що звернення уповноваженого представника сім`ї має бути розглянуте уповноваженим органом у чітко встановлений строк та прийнято відповідне рішення, результати якого мають бути повідомлені уповноваженому представнику сім`ї.

Тобто, Порядком № 505 покладається обов`язок як на внутрішньо переміщену особу, так й на уповноважений орган щодо дотримання встановленої та визначеної процедури розгляду заяв про призначення грошової допомоги, в тому числі щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, на оплату житлово-комунальних послуг.

Верховним Судом у постанові від 27 березня 2018 року по аналогічній адміністративній справі №333/3750/17 (2-а/333/199/17) висловлено правову позицію, що у разі припинення виплати особі грошової допомоги на підставі пункту 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, така допомога їй не призначається лише на наступний строк. При цьому, чинним законодавством не встановлено заборони на призначення такої допомоги особі в подальшому. З системного аналізу пункту 12 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг вбачається, що вказаним пунктом регулюються умови припинення призначеної грошової допомоги та умови поновлення виплат допомоги, яка була раніше призначена, але її виплата була припинена із зазначених підстав. Порядок не містить заборони чи інших обмежень на право отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за умови її отримання раніше. Допомога надається не більше ніж на 6 місяців і у подальшому за заявою строк може бути пролонговано.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Суханов та Ільченко проти України Суд зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності. Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи.

На підставі аналізу пунктів п.п. 2-7, 12 Порядку №505 суд дійшов висновку, що грошова допомога на наступний строк не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі непрацевлаштованої (безробітної) особи. В разі, якщо така особа працевлаштувалася і її статус не суперечить пунктам 2-7,12 Порядку №505, вона знову набуває право на призначення щомісячної адресної допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що позивач прийнята на роботу 07 серпня 2018 року до Філії ЗФ «Щербинівська» ТОВ «Донінтервугілля» за професією машиніста (кочегара) котельні, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача НОМЕР_3 від 24 липня 1998 року.

Враховуючи те, що позивач працевлаштована з серпня 2018 року, суд вважає, що ОСОБА_1 має право на отримання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи те, що позивач зверталася до відповідача із заявою про призначення щомісячної допомоги 29.08.2019, яка містила всі необхідні дані для призначення такої допомоги, вищевказана допомога повинна була бути призначена позивачу з дня звернення за її призначенням.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач необґрунтовано відмовив позивачеві у призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за її заявою від 29.08.2019.

Разом з цим, позивач звертається до суду з проханням визнати протиправним та скасувати повідомлення відповідача від 10.09.2019 про відмову в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з 29.08.2019.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною 2 статті 9 КАС України суду надане право вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про протиправність відмови відповідача у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг позивача, оскільки повідомлення є похідним документом Рішення від 10.09.2019, для належного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправним та скасування Рішення Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області від 10.09.2019 про відмову ОСОБА_1 у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, та зобов`язання Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області призначити та виплатити щомісячну адресну допомогу ОСОБА_1 відповідно до заяви від 29.08.2019.

Згідно з нормами ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем згідно квитанції №1-1785К від 18 лютого 2020 року при зверненні до суду з даним позовом був сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с.1).

Таким чином, судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області (; 85200, Донецька обл., м. Торецьк, вул. Євгена Седнєва, буд. 1) про визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області (; 85200, Донецька обл., м. Торецьк, вул. Євгена Седнєва, буд. 1) від 10.09.2019 про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області (; 85200, Донецька обл., м. Торецьк, вул. Євгена Седнєва, буд. 1) призначити та виплатити щомісячну адресну допомогу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) відповідно до заяви від 29.08.2019.

Стягнути з Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області (; 85200, Донецька обл., м. Торецьк, вул. Євгена Седнєва, буд. 1) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03 квітня 2020 року.

Суддя С.В. Ушенко