Справа № 160/2271/20
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2020 року Справа № 160/2271/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Н.В.
розглянувши в м.Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу №160/2271/20 за позовною заявою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови, стягнення суми,-
26 лютого 2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла направлена 24 лютого 2020 р. засобами поштового зв`язку позовна заява Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" (далі АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", позивач) до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Коваленко У.Ю. про стягнення виконавчого збору від 08.11.2019 р. у розмірі 39 889, 71 грн. у виконавчому провадженні №60538442, стягнути з Державного бюджету України на користь АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" виконавчий збір у розмірі 39 889, 71 грн., стягнутий на підставі постанови державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Коваленко У.Ю. про стягнення виконавчого збору від 08.11.2019 р. у розмірі 39 889,71 грн. у виконавчому провадженні №60538442.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій та постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Так позивач зазначив, що АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" вважає дії відповідача щодо стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 39 889, 71 грн неправомірними, а постанову про стягнення виконавчого збору протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" №145-ІХ від 02.10.2019 р. встановлено заборону вчиняти виконавчі дії стосовно АТ "Українська залізниця", а тому, позивач, з посиланням на пункт 9 частини першої ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", зауважив, що всі відкриті станом на 20.10.2019 р. виконавчі провадження, в тому числі і ВП №60538442, де боржником є АТ "Українська залізниця", підлягають завершенню, а виконавчі документи - поверненню стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/2271/20 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року вищезазначену позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали.
23 березня 2020 р. на виконання ухвали суду від 28 лютого 2020 р. представник позивача виправив відповідні недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 р. прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі №160/2271/20 за вищезазначеним позовом, ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
02 квітня 2020 р. до суду надійшов від Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (далі Центральний ВДВС, державний виконавець, відповідач) відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки виконавчий збір стягнуто цілком правомірно, відповідно до вимог статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про стягнення виконавчого збору було винесено державним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження та вона не підлягає скасуванню. Відповідач зауважив, що Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» не заборонено вчиняти дії щодо стягнення грошових коштів з підприємства, які входять до переліку затверджених цим Законом. Отже, на думку відповідача, підстави не відкривати виконавче провадження №60538442 у державного виконавця були відсутні, оскільки наказ господарського суду Дніпропетровської області № 904/3107/19 від 03.10.2019 р. відповідав вимогам пункту 1 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", підстави виносити постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання також були відсутні, відповідно до пункту 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".
Згідно положень ст. ст. 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
10 вересня 2019 р. Господарським судом Дніпропетровської області по справі №904/3107/19 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗВ-КИЇВ" до АТ "Українська залізниця" в особі регіонального філії "Придніпровська залізниця" про стягнення коштів у розмірі 385 527, 25 грн. задоволено частково.
Так у даному рішенні Господарським судом Дніпропетровської області вирішено стягнути з АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗВ-Київ" заборгованість 334 395 грн. 84 коп., пені 165 грн. 82 коп., 3% річних 13 879 грн. 72 коп., інфляційні втрати 36 783 грн. 54 коп., витрати на професійну правничу допомогу 7 893 грн. 80 коп., судовий збір 5 778 грн. 37 коп., а також видати наказ після набрання рішенням законної сили.
03 жовтня 2019 р. Господарським судом Дніпропетровської області видано наказ про примусове виконання вищезазначеного рішення суду у справі №904/3107/19.
07 листопада 2019 р. до Центрального ВДВС на примусове виконання надійшла заява стягувача про відкриття виконавчого провадження разом із оригіналом наказу №904/3107/19 від 03.10.2019 р. винесеного Господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця на користь ТОВ "АЗВ-Київ" грошових коштів у загальному розмірі 398 897, 09 грн.
08 листопада 2019 р. державним виконавцем Центрального ВДВС відкрито виконавче провадження №60538442 на виконання наказу №904/3107/19 від 03.10.2019 р. про стягнення з АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗВ-Київ" заборгованості 334 395 грн. 84 коп., пені 165 грн. 82 коп., 3% річних 13 879 грн. 72 коп., інфляційні втрати 36 783 грн. 54 коп., витрати на професійну правничу допомогу 7 893 грн. 80 коп., судовий збір 5 778 грн. 37 коп., про що державним виконавцем винесено відповідну постанову.
В тому числі, 08 листопада 2019 р. державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 39 889, 71 грн. та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 173,35 грн., згідно ст. ст. 27, 42 Закону України "Про виконавче провадження".
Не погодившись з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/3107/19 АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, яку було залишено без руху згідно ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 15.10.2019 р.
25 жовтня 2019 р. Центральний апеляційний господарський суд ухвалив відновити АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2019 р. у справі №904/3107/19 та відкрити апеляційне провадження у справі за відповідною скаргою.
До Центрального ВДВС надійшла заява боржника про зупинення виконавчого провадження у зв`язку з поновленням судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ.
12 листопада 2019 р. державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження №60538442.
11 грудня 2019 р. Центральним апеляційним господарським судом було винесено постанову по справі №904/3107/19, якою апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" залишено без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
08 січня 2020 р. відповідач отримав заяву стягувача про продовження виконавчого провадження та 14 січня 2020 р. виніс постанову про поновлення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №60538442.
10 лютого 2020 р. державним виконавцем Центрального ВДВС було винесено постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №6053844 та направлено останню до фінансових установ разом з платіжними вимогами.
14 лютого 2020 р. на рахунок Центрального ВДВС надійшли стягнуті кошти за виконавчим провадженням №6053844 у розмірі 438 960, 15 грн. з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, у зв`язку із чим 17 лютого 2020 р. відповідачем винесено постанову про зняття арешту з коштів та направлено останню до фінансових установ.
У позовній заяви АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" зазначено, що 18.02.2020 р. позивач направив скаргу на дії та бездіяльність державного виконавця до Господарського суду Дніпропетровської області, однак доказів подання даної скарги позивачем до суду не надано.
При цьому, у відзиві на позовну заяву Центральний ВДВС зазначену обставини не заперечує.
19 лютого 2020 р. держанням виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №60538442.
АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" вважає постанову про стягнення виконавчого збору протиправною та такою, що підлягає скасуванню, зв`язку з чим, звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з відповідною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 р.
У відповідності до положень статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Водночас, 20.10.2019 р. набрав чинності Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".
Відповідно до пункту 3 розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
Підприємство АТ "Укрзалізниця" включено до вказаного Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, що є додатком до Закону України"Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".
Отже, з наведеного слідує, що Законом України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" №145-ІХ від 02.10.2019 р. встановлено заборону вчиняти виконавчі дії стосовно АТ "Українська залізниця".
Приписами статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначені права та обов`язки виконавців, закріплена обов`язковість вимог виконавців.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Разом з цим, за приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Судом встановлено, що виконавчі дії, спрямовані на виконання наказу №904/3107/19 від 03.10.2019 р. Господарського суду Дніпропетровської області, були вчинені державним виконавцем Центрального ВДВС у листопаді 2019 року, тобто після набрання 20.10.2019 р. чинності Законом України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", яким прямо встановлено заборону на вчинення виконавчих дій відносно боржника.
З урахуванням наведеної норми законодавства та зважаючи на те, що Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" набрав чинності до відкриття державним виконавцем виконавчого провадження відносно боржника, суд дійшов висновку про те, що відповідачем в порушення вимог пункту III Закону та п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" здійснено примусове виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2019 р. по справі №904/3107/19 та стягнуто з позивача 39 889, 71 грн. виконавчого збору.
При цьому, суд відхиляє посилання державного виконавця на роз`яснення, викладені в листі Департаменту державної виконавчої служби №3336-11.4.3-19 від 24.12.2019 р., оскільки відповідно до пункту 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Коваленко У.Ю. є неправомірними, та, як наслідок, постанова державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Коваленко У.Ю. про стягнення виконавчого збору від 08.11.2019 року у розмірі 39 889, 71 грн. у виконавчому провадженні №60538442 є протиправною та підлягає скасуванню.
Водночас, щодо позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" виконавчого збору у розмірі 39 889, 71 грн., стягнутого на підставі постанови державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Коваленко У.Ю. про стягнення виконавчого збору 08.11.2019 р. у розмірі 39 889, 71 грн у виконавчому провадженні №60538442, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.
Так, для повернення виконавчого збору позивач має скористатися загальним способом, передбаченим законодавством для повернення з бюджету помилково або надміру перерахованих коштів, згідно Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України за №787 від 03.09.2013 р. (далі Порядок №787).
Пунктом 2 Порядку №787 передбачено, що цей Порядок визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії.
Виконавчий збір є збором і є доходом бюджету, відповідно, на нього поширюється дія Порядку.
Згідно із пунктом 3 Порядку №787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.
Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (п. 5 Порядку №787).
Отже, законодавством встановлено чіткий алгоритм дій щодо повернення таких платежів Порядком №787.
Враховуючи вищевикладене, слід зазначити, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, тобто органу державної виконавчої служби разом зі заявою про повернення коштів з бюджету.
Згідно з п.30 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
У рішенні у справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, безсторонньо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення неупереджено, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В силу положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України - розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у пар. 45 рішення в справі "Бочаров проти України", пар. 53 рішення в справі "Федорченко та Лозенко проти України", пар. 43 рішення в справі "Кобець проти України"", при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Натомість, судом встановлено, що всупереч вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність оскаржуваної постанови.
При цьому, суд не знайшов підстав для задоволення позовної вимоги щодо стягнення на користь позивача виконавчого збору.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна заява АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Приписами статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із частинами 1 та 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 2102,00 грн., що документально підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №2575715 від 21.02.2020 р. на суму 2102, 00 грн.
Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем у матеріалах справи відсутні.
Враховуючи положення ч. 1 та ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на те, що адміністративний позов АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" - задоволено частково, суд доходить до висновку, що сума сплаченого позивачем судового збору за подачу адміністративного позову до суду в сумі 1051, 00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Згідно з ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Коваленко У.Ю. про стягнення виконавчого збору від 08.11.2019 р. у розмірі 39 889, 71 грн. (тридцять дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять гривень сімдесят одна копійка) у виконавчому провадженні №60538442.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене у строки, встановлені частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 08 квітня 2020 року.

Суддя Н.В. Боженко