Справа № 484/54/20
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2020-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2020 р.м.ОдесаСправа № 484/54/20
Головуючий в 1 інстанції: Літвіненко Т.Я.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП Первомайського ВП ГУНП у Миколаївській області Розмаїти Олени Володимирівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення БАА №695742, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом про скасування постанови серії БАА № 695742 від 28.12.2019 про адміністративне правопорушення за частиною 5 статті 122 КУпАП, закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що постановою інспектора СРПП Первомайського ВП ГУНП у Миколаївській області Розмаїти Олени Володимирівни, серії БАА № 695742 від 28.12.2019, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною 5 статті 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1 020 грн на користь держави, відповідно до якої він, 28.12.2019 приблизно о 17:40 год, по вул. Вінграновського в м. Первомайськ Миколаївської області, біля магазину «АТБ-маркет» керував автомобілем «Skoda Rapid» державний номер НОМЕР_1 , здійснив зупинку на місці, яке позначено дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою 7.17 «Інваліди», тобто скоїв правопорушення передбачене частиною 5 статті 122 КУпАП, проте жодних належних доказів на підтвердження цього не надав. Позивач не погодився із постановою, вказуючи, що рухався ввечері, надворі були опади у вигляді дощу та туман, а тому дорожній знак «Місце для стоянки» з додатковою табличкою «Інвалід» одразу не помітив та мав намір переїхати на інше місце. Крім того, він здійснив зупинку транспортного засобу, а не стоянку, що не заборонено ПДР України. Однак, не зважаючи на це, Розмаїта О.В. , винесла відносно нього постанову. Вважає, що постанова винесена не правомірно, оскільки правопорушення він не скоював.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області рішенням від 17 січня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції застосував пункти 8.4 г, е) ПДР України при тому, що в постанові № 695742 відповідачем зазначалось, що відбулось порушення пункту 8.4 ґ ПДР України;

- доводи апелянта про дощ та туман, що завадили йому помітити додаткові інформаційні знаки.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 28.12.2019 інспектором СРПП Первомайського ВП ГУНП у Миколаївській області Розмаїтою О.В., винесена постанова серії БАА № 695742 від 28.12.2019, згідно з якою позивач, 28.12.2019 приблизно, о 17:40 год, по вул. Вінграновського в м. Первомайськ Миколаївської області, біля магазину «АТБ-маркет» керував автомобілем «Skoda Rapid» державний номер НОМЕР_1 , здійснив зупинку на місці, яке позначено дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою 7.17 «Інваліди», та позначеного дорожньою розміткою 1.30, чим порушив вимоги пункту 8.4 е) ПДР України, тобто скоїв правопорушення передбачене частиною 5 статті 122 КУпАП, та його було піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1 020 грн.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, наявність у ОСОБА_1 інвалідності та надавали йому право зупинки транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою 7.17 «Інваліди», або наявності в його автомобілі, на момент винесення відносно нього постанови, пасажирів, які відносяться до осіб з інвалідністю і яких він перевозив, позивачем не надано та матеріали справи не містять.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, КУпАП.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» - орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Суд при розгляді даної категорії адміністративних справ перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та її поважність згідно з вимогами пункту 3 частини 1 статті 293 КУпАП.

На підставі статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 8.1 Правил дорожнього руху встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

За змістом пунктів 8.4 г, е) ПДР України наказові знаки показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження. Таблички до дорожніх знаків уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

На підставі підпункту 8.5.1 Правил дорожнього руху горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

За правилами пункту 34.1 Правил дорожнього руху дорожня розмітка 1.30 позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів, на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід».

Згідно з частиною 5 статті 122 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю".

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

В позовній заяві позивач зазначав, що 28.12.2019 по вул. Вінграновського в м. Первомайськ Миколаївської області, біля магазину «АТБ-маркет» він рухався у темну пору доби, надворі були опади у вигляді дощу та туман, а тому дорожній знак «Місце для стоянки» з додатковою табличкою «Інвалід» одразу не помітив та мав намір переїхати на інше місце.

Проте, будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтвердили вищевказані обставини позивачем не надано та матеріали справи не містять.

Крім того, в позовній заяві позивач зазначив, що здійснив зупинку транспортного засобу, а не стоянку, що не заборонено ПДР України, а тому, на його думку, правил дорожнього руху він не порушував.

Однак, вказані аргументи позивача є безпідставними та суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки частина 5 статті 122 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність як за зупинку так і за стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки).

До того ж, в позовній заяві позивач вказав, що 28.12.2019 приблизно о 17:40 год, біля магазину «АТБ-маркет» керував автомобілем «Skoda Rapid» державний номер НОМЕР_1 та здійснив зупинку в зоні дії знаку 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою 7.17 «Інваліди», які він не бачив, оскільки було темно, а надворі були опади у вигляді дощу та туман.

Тобто, фактично, позивач підтвердив, що 28.12.2019 приблизно о 17:40 год, по вул. Вінграновського в м. Первомайськ, Миколаївської області, він здійснив зупинку на місці, яке позначено дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою 7.17 «Інваліди», та позначеного дорожньою розміткою 1.30, та вчинив адміністративне правопорушення, за яке відносно нього була складена оскаржувана постанова.

Також, порушення ОСОБА_1 ПДР України підтверджується письмовими доказами, які були досліджені під час судового засідання та поясненнями свідка.

За змістом пункту 30.3 (ґ) Правил дорожнього руху на механічних транспортних засобах, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю спереду та ззаду розміщується знак «Інвалід» - квадрат жовтого кольору із стороною 150 мм і чорним зображенням символу таблички 7.17.

На підставі положень Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» №875-ХХІІ від 21.03.1991 р. (із змінами), водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським організаціям осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю» та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів.

З фотокопії, наданої відповідачем вбачається, що автомобіль «Skoda Rapid» державний номер НОМЕР_1 , яким керував позивач, здійснив зупинку на місці, яке позначено дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою 7.17 «Інваліди». При цьому, вказаний дорожній знак та додаткова табличка встановлені на достатньо високому рівні від проїзної частини, не забруднені, не пошкоджені та чітко видні для всіх учасників дорожнього руху. Крім того, на задній частині автомобіля «Skoda Rapid» державний номер НОМЕР_1 , відсутній розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю».

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_3 , поліцейський СРПП ГУНП в Миколаївській області, який був допитаний в якості свідка, пояснив, що 28.12.2019 під час патрулювання разом з Розмаїтою О.В. , по вул . Вінграновського в м . Первомайськ Миколаївської області , було виявлено порушення ПДР України, а саме: водій, керував автомобілем «Skoda Rapid» державний номер НОМЕР_1 , здійснив зупинку на місці, яке позначено дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою 7.17 «Інваліди», чим порушив вимоги пункту 8.4 е) ПДР України. Після чого, він зафіксував дане правопорушення, зробивши відповідні фотознімки та підійшов до водія. Під час розмови з водієм, яким виявився ОСОБА_1 , останній категорично відмовився надавати для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і почав дзвонити друзям. Будь - яких документів, які б підтверджували наявність інвалідності та надавали йому право зупинки транспортного засобу в зоні дії зазначеного знаку ОСОБА_1 не надав. Крім того, на автомобілі був відсутній розпізнавальний знак «водій з інвалідністю». У зв`язку з чим було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за частиною 5 статті 122 КУпАП. Дана постанова була винесена Розмаїтою О.В .

За змістом частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» та пункту 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух;

На підставі пункту 2.3 б) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

За правилами статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, наявність у ОСОБА_1 інвалідності та надавали йому право зупинки транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою 7.17 «Інваліди», або наявності в його автомобілі, на момент винесення відносно нього постанови, пасажирів, які відносяться до осіб з інвалідністю і яких він перевозив, позивачем не надано та матеріали справи не містять.

Крім того, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, чинним законодавством України уповноваженим працівникам підрозділів Департаменту патрульної поліції Національної поліції, які мають спеціальні звання, надано право від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення зокрема за адміністративні правопорушення, передбачені статтею 126 КУпАП.

Частиною третьою статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені статтею 126 КУпАП, інспектори відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме - від імені органів Національної поліції і її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені цим кодексом Кодексу.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені центрального органу виконавчої влади із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових (службових) відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року № 724/716/16-а.

Колегія суддів зазначає, що в даних спірних правовідносинах ані Департамент патрульної поліції України, ані структурний підрозділ - Управління патрульної поліції в Миколаївській області до участі у справі в якості належного відповідача судом першої інстанції залучені не були.

Відповідно до частини 3, частини 4 статті 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції повинен був за правилами статті 48 КАС України здійснити заміну первинного відповідача на належного, залучити до участі у справі співвідповідача або, у разі наявності заперечень позивача, залучити як другого відповідача.

Водночас, з аналізу статті 48 КАС України, що встановлює правила заміни неналежної сторони, вбачається, що заміна неналежного відповідача, або залучення до справи співвідповідача може проводитися виключно судом першої інстанції.

Оскільки стаття 48 КАС України, як наслідок заміни неналежного відповідача чи залучення належного відповідача у якості другого відповідача, передбачає розгляд справи спочатку, апеляційний суд позбавлений такої процесуальної можливості як заміну неналежної сторони.

Можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції КАС України не передбачено.

Враховуючи, що інспектор СРПП Первомайського ВП ГУНП у Миколаївській області Розмаїти О.В. є не належним відповідачем у справі, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості провести його заміну, або залучити співвідповідача (другого відповідача), як і позбавлений можливості направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що у даному випадку відсутні правові підстави у задоволенні позову з підстав пред`явлення його до неналежного суб`єкту.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апелянта, що суд першої інстанції застосував пункти 8.4 г, е) ПДР України при тому, що в постанові № 695742 відповідачем зазначалось, що відбулось порушення пункту 8.4 ґ ПДР України, колегія суддів не сприймає оскільки суд не зв`язаний у застосуванні будь-яких приписів нормативно-правових актів.

Стосовно доводів апелянта про дощ та туман, що завадили йому помітити додаткові інформаційні знаки, колегія суддів зазначає, що з фотознімку місця вчинення адміністративного правопорушення (а.с. 16) вбачається, що дорожній знак 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою 7.17 «Інваліди» добре проглядається.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 січня 2020 року у справі № 484/54/20 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Г.В. Семенюк

Суддя: С.Д. Домусчі