Справа № 1.380.2019.006589
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.006589
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., секретар судового засідання Іванес Х.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова про визнання дій протиправними та стягнення індексації грошового забезпечення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, в якому просить суд:

визнати протиправними дії службових осіб відповідача щодо не неналежного проведення нарахування та неповної виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 18.12.2015 по 21.01.2019 в розмірі 104841,40 грн;

стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 18.12.2015 по 21.01.2019 у розмірі 99642,91.

Позивач в обґрунтування вказаних вимог покликався на те, 30.05.2019 Львівським окружним адміністративним судом у справі №1.380.2019.000175 винесено рішення, яким стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова на користь ОСОБА_1 кошти за час вимушеного прогулу в сумі 664398,97 грн та зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 18.12.2015 по 21.01.2019. Зазначає, що відповідачем згідно наданих банківських платіжних документів здійснено 27.09.2019, 02.10.2019 та 24.10.2019 перерахування індексації на рахунок ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 18.12.2015 по 21.01.2019 на загальну суму 5198,49 грн.

Згідно відповіді відповідача від 27.11.2019, відмовлено позивачу у проведенні належної виплати індексації за висновками та розрахунком судового експерта №16 від 15.11.2019, обґрунтували відмову розрахунком від 04.11.2019 та копіями банківськими документами нарахованої та виплаченої індексації останньому у розмірі 5198,49 грн Державною казначейською службою України від 24.10.2019.

Позивач не погоджується з розрахунком нарахування індексації грошового забезпечення з 18.12.2015 по 21.01.2019 службовими особами КЕВ м. Львова від 04.11.2019 та подальша виплати її у розмірі 5198,49 грн є такою, що не відповідає чинному законодавству України та правовою позицією Львівського окружного адміністративного суду у справі №1.380.2019.000175 від 30.05.2019.

Оскільки вказане порушує права позивача він звернувся до суду із цим позовом.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова позицію щодо позову виклав у відзиві та поясненнях на адміністративний позов, у якому зазначає, що в даній категорії судових справ КЕВ м. Львова визначає свою позицію виходячи з позиції вищестоящих органів військового управління та їх вказівок і розпоряджень, що є обов`язковими до виконання посадовими особами відділу, як працівниками підпорядкованих установ. В основу такої позиції покладено ст. 51 Бюджетного кодексу України, за якою керівники бюджетних установ повинні здійснювати видатки в межах фонду грошового забезпечення. Крім цього враховано також роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 04.07.2017 № 220/5140 за від 18.07.2017 № 248/3/9/1/863 за якими вбачається, що немає механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні роки. Викладене доведено до виконання посадових осіб КЕВ м. Львова відповідно до листа директора Департаменту фінансів України від 26.03.2018 № 40 (вх. № 1994 від 27.03.2018). При цьому в межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 - та в подальшому у Міноборони не було. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача подав відповідь на відзив від 15.01.2020 (вх. № 2173).

Сторони в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи.

Частиною 1 ст. 205 КАС України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Підстави відкладення судового засідання викладені в ч. 2 ст. 205 КАС України. Окрім того, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України).

Відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2016 у справі № 813/106/16 позов ОСОБА_1 до Міністра оборони України, Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Західне територіальне квартирно-експлуатаційне управління, за участю військової прокуратури Західного регіону України про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на військовій службі, задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано наказ Міністра оборони України №268-кп від 17.12.2015 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності; визнано протиправним та скасовано наказ Міністра оборони України №1054 від 17.12.2015 По особовому складу, в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за пунктом ж (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключення зі списків особового складу Збройних Сил України з 17.12.2015; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова з 18.12.2015; постанову в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 звернуто до негайного виконання.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2017 у справі № 876/483/17 апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено: постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2016 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України, Міністерства оборони України про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на військовій службі скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 02.08.2018 у справі № 813/106/16 (адміністративне провадження № К/9901/21268/18) касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено: постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2017 року у справі №813/106/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України, Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Західне територіальне квартирно-експлуатаційне управління, за участю Військової прокуратури Західного регіону України, про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на військовій службі скасовано та залишено в силі постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року.

Відповідно до витягу із Наказу Міністерства оборони України (по особовому складу) від 10.01.2019 за № 10 § 1, Наказ Міністра оборони України (по особовому складу) від 17.12.2015 № 1054 про звільнення з військової служби у запас за пунктом ж (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) частини шостої ст. 26 з урахуванням частини восьмої Закону України Про військовий обов`язок та військову службу та виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України підполковника ОСОБА_1 , колишнього начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, скасовано, поновлено його на військовій службі на посаді начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, ВОС-6201002.

Відповідно до витягу із Наказу Міністерства оборони України (по особовому складу) від 10.01.2019 за № 10 § 2, відповідно до п. 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України підполковника ОСОБА_1 , начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, увільнено від займаної посади і призначено старшим офіцером Відділу придбання житла, організаційної роботи та підприємств Управління капітального будівництва житла Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, ВОС-6201002.

Згідно з витягом з Наказу начальника Західного територіального квартирно- експлуатаційного управління (по стройовій частині) № 14 від 21.01.2019:

3. підполковника ОСОБА_1 , який прибув із Личаківсько-Залізничного об`єднаного районного військового комісаріату, 21.01.2019 зараховано до списків особового складу квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова та всі види забезпечення на підставі витягу із наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 10.01.2019 № 10 (вх. 301), припису Личаківсько-Залізничного ОРВК від 21.01.2019 № 97;

4. підполковника ОСОБА_1 , начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, призначеного наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 10.01.2019 за № 10 на посаду старшого офіцера відділу придбання житла організаційної роботи та підприємства управління капітального будівництва житла Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, вважати, що вибув до нового місця служби у м. Київ.

21.01.2019 виключено зі списків особового складу квартирно-експлуатаційно відділу м. Львова та всіх видів забезпечення. Щорічна основна відпустка за 2019 рік не використана.

Грошова допомога для оздоровлення на 2019 рік не надавалася.

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових витань за 2019 рік не отримував.

Постійним або службовим житлом не забезпечувався.

Підстава: витяг із наказу Міністерства оборони України (по особовому складу) від 10.01.2019 № 10 (вх. 402).

21.01.2019 Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням складено припис № 303/23/з/231, підполковнику ОСОБА_1 запропоновано 21.01.2019 вибути до м. Києва у розпорядження начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України для подальшого проходження військової служби. Строк прибуття 22.01.2019, підстава: Наказ МО України від 10.01.2019 № 10. (а.с.121).

Позивач звертався до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова з приводу виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, однак останнім надано відмову у виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Позивач оскаржив до суду такі дії відповідача та відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 у справі №1.380.2019.000175, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.09.2019, позовні вимоги задоволено часткового: визнано відмову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова від 02.01.2019 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового та матеріального забезпечення за час вимушеного прогулу з 18.12.2015 по 21.01.2019 протиправною; визнано відмову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова від 10.01.2019 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 18.12.2015 по 21.01.2019 протиправною; стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова на користь ОСОБА_1 грошове та матеріальне забезпечення за час вимушеного прогулу з 18.12.2015 по 21.01.2019 та компенсацію за невикористану відпустку за 2016 2018 роки на загальну суму 664398 (шістсот шістдесят чотири тисячі триста дев`яносто вісім) грн. 97 коп; зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 18.12.2015 по 21.01.2019; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 відповідачем 27.09.2019, 02.10.2019 та 24.10.2019 здійснено перерахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 18.12.2015 по 21.01.2019 в розмірі 5198,49 грн, що підтверджується банківськими платіжними документами.

Представник позивача 20.11.2019 направив на ім`я начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова адвокатський запит про те, чи виконано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 справа №1.380.2019.000175 щодо виплати ОСОБА_1 індексації до грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 18.12.2015 по 21.01.2019, якщо не виконане то просить виконати судове рішення на підставі проведеного судовим експертом розрахунку розміру індексації, яку мав отримати ОСОБА_1 відповідно до висновків судово-економічної експертизи №16 від 15.11.2019.

27.11.2019 відповідачем надано відповідь на адвокатський запит, в якій зазначено, що індексація грошового забезпечення за період з 18.12.2015 по 28.02.2018 перерахована на користь ОСОБА_1 згідно ПД від 24.10.2019 5198,49 грн. Виплата здійснена відповідно до розрахунку нарахування індексації грошового забезпечення від 04.11.2019.

Вважаючи дії Квартирно-експлуатаційного відділу протиправними, позивач для відновлення своїх прав звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону №2011-XII).

При цьому правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення (далі - Закон №1282-XII).

У статті 1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з частиною першою індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина перша статті 4 Закону №1282-XII).

Частинами першою-другою статті 5 Закону №1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону №1282-XII).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 року №491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункту 4 Порядку №1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 20.11.2019 по справі №620/1892/19 де розглядалися подібні правовідносини.

Судом встановлено, а сторонами не оспорюється те, що право позивача на відповідну індексацію встановлено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 у справі №1.380.2019.000175, яке набрало законної сили 04.09.2019.

З матеріалів справи вбачається що відповідно до Розрахунку індексації ОСОБА_1 №4995 проведеного Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року сума індексації склала 5277,65 грн. Позивачу за вказаний період було виплачено 5198,49 грн.(даний факт позивачем не заперечується).

ОСОБА_1 вважає розрахунок та виплату йому індексації грошового забезпечення у такому розмірі порушенням своїх прав.

Суд зазначає, що відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, у справі Кечко проти України Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 у справі №240/4911/18 та від 07.08.2019 у справі № 825/694/17.

На переконання суду, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Згідно з п.1 ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до п.2 ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Абз.2 ч.3 ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Порядок індексації заробітної плати працівників передбачений Законом України Про індексацію грошових доходів населення, а детальний порядок нарахування індексації визначений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно з пунктом 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році - 103 відсотка, у 2017 році - 103 відсотка, у 2018 році - 103 відсотка).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби та інше.

За змістом пункту 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2016 рік встановлено у відповідності до вимог ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2016 рік від 25.12.2015 року № 928-VIII, в таких розмірах: з 1 січня 2016 року - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2017 рік встановлено у відповідності до вимог ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік від 21.12.2016 року №1801 -VIII, в таких розмірах: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень, з 1 травня - 1684 гривні, з 1 грудня - 1762 гривні.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2018 рік встановлено у відповідності до вимог ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2018 рік від 07.12.2017 №2246-VIII, в таких розмірах : з січня 2018 року 1762,00 гривень., з липня 2018-1841,00 гривень, з 01 грудня 1921,00 гривень.

Згідно з п.5 вказаного Порядку у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Відповідно до п.10- 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Проаналізувавши вищенаведені правові норми, суд вважає, що вказаний пункт відокремлює працівників, яких було переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, а отже обчислення індексу інфляції здійснюється з місяця підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Згідно з абз.6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 28.04.2016 №201/10/137-16 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації починаючи з грудня 2015 року здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Судом встановлено, що Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 у справі № 1.380.2019.000175 виплачено індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 у розмірі 5 198,49 грн.

Згідно з висновком № 16 судово-економічної експертизи від 15 листопада 2019 року розмір індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року складає 104 841,40 грн.

Різниця не отриманих коштів до грошового забезпечення індексації за час вимушеного прогулу з 18.12.2015 р по 21.01.2019, яку ОСОБА_1 мав отримати становить 99 642,91 коп.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства ЄСПЛ вказав, що норма статті 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Сутність цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечать при цьому виконання своїх зобов`язань. Суд визнав, що вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачені національним законодавством (пункт 145 рішення).

У пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі Чуйкіна проти України ЄСПЛ зазначив, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. the United Kingdom), пункти28-36, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені [див. рішення від 10 липня 2003 року у справах Мультиплекс проти Хорватії (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, пункт 45 та Кутіч проти Хорватії (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25].

Враховуючи наведене, суд вважає протиправними дії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова щодо неналежного нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 18.12.2015 по 21.01.2019 року. Крім того, суд бере до уваги той факт, що відповідачем було частково нараховано і виплачено позивачу суму індексації в розмірі 5 198,49 грн.

Правомірність своїх дій відповідач обґрунтовує тим, що згідно з роз`ясненнями Міністерства соціальної політики України від 04.07.2017 № 220/5140, від 18.07.2017 № 1248/3/9/1/863 та листа директора департаменту фінансів Міністерства оборони України від 26.03.2018 № 1994, механізм нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди не передбачено. Також відповідач зазначає, що у межах наявності фінансових ресурсів, можливості виплатити індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям у період з січня 2016 по лютий 2018 у Міністерства оборони України не було.

Суд не приймає до уваги зазначені посилання з огляду на те, що подібні роз`яснення мають суто інформаційний характер, не є нормативно-правовими актами та не можуть змінювати нормативного регулювання правовідносин щодо порядку проведення індексації грошового забезпечення.

З огляду на наведене з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача основні позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною дій відповідача щодо неналежного нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 18.12.2015 по 21.01.2019, а похідні позовні вимоги (задоволення яких відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України залежить від задоволення основної вимоги) підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 18.12.2015 по 21.01.2019 у розмірі 99 642,91 грн (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, вимоги позивача є частково обґрунтованими та підтвердженими письмовими доказами, долученими до матеріалі справи, а відтак, позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір звільнений від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ Перехідні положення КАС України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова щодо неналежного нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 18.12.2015 по 21.01.2019.

3. Зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова (79007, м. Львів, вул. Батуринська, 2; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) заборгованість з індексації грошового забезпечення за період 18.12.2015 по 21.01.2019 у розмірі 99 642, 91 грн (дев`яносто дев`ять тисяч шістсот сорок дві гривні дев`яносто одна копійка).

4. Судові витрати розподілу не підлягають.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 09.04.2020 року.

Суддя Гулкевич І.З.