Справа № 140/1426/20
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року ЛуцькСправа № 140/1426/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи з 18.11.2019 внаслідок травми, пов`язаної із виконанням захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.11.2020 №147 (пункт 26), зобов`язання вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2019, з урахуванням вже проведених виплат, пов`язаних із встановленням 5 процентів втрати працездатності, та факту подання усіх документів передбачених законодавством, відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, з врахуванням правової позиції судів України щодо дворічного строку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 28.05.2014 по 31.08.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції. 16.08.2014 під час виконання обов`язків військової служби в районі населеного пункту Сауровка Донецької області на кургані Саур-Могила внаслідок артилерійського обстрілу отримав мінно-вибухову травму вогнепальне сліпе уламкове поранення м`яких тканин шиї зліва, акубаротравматичне пошкодження вух. 30.03.2015 позивача виключено із списків особового складу.

14.04.2015 медико-соціальна експертна комісія встановила позивачу 5 відсотків втрати працездатності, у зв`язку з чим позивачу була виплачена компенсація в розмірі 4263 грн., а 18.11.2019 медико-соціальна експертна комісія встановила позивачу ІІІ групу інвалідності.

Позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою та підтверджуючими документами про виплату компенсації у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності з врахуванням виплачених сум. Однак відповідач рішенням, оформленим протоколом від 27.01.2020 №9, відмовив позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи, оскільки між первинною втратою працездатності, яка визначалась у відсотках, та втратою працездатності у вигляді встановлення ІІІ групи інвалідності пройшов термін понад 2 роки.

Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ухвали судді Волинського окружного адміністративного суду від 28.02.2020 розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що абзацом другим пункту 2 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Позивачу 14.04.2014 первинно було встановлено 5 відсотків втрати працездатності, а 18.11.2019 під час повторного огляду встановлено ІІІ групу інвалідності, тобто після спливу двох років з часу встановлення 5 відсотків втрати працездатності, а відтак відсутні підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у більшому розмірі. Також звертає увагу, що на час первинної втрати позивачем працездатності правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним терміном, вже діяла.

Представник третьої особи у поясненнях щодо позовної заяви зазначив, що Волинським обласним військовим комісаріатом та підпорядкованим Луцьким об`єднаним міським військовим комісаріатом у встановленому порядку заяву позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням групи інвалідності разом із підтверджуючими документами було спрямовано на розгляд компетентної комісії Департаменту фінансів Міністерства оборони України для прийняття рішення. Протокольним рішенням комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.01.2020 №9 заявнику було відмовлено у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки заявнику групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Про прийняте рішення заявник письмово був повідомлений засобами поштового зв`язку за вих. №ВСЗ/191/1 від 10.02.2020. Відтак ІНФОРМАЦІЯ_2 при реалізації заяви позивача щодо призначення й виплати одноразової грошової допомоги не було допущено порушень вимог чинного законодавства.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 28.05.2014 по 31.08.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2014 №7831 (а.с.8).

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 від 31.03.2015 №786 18.08.2014 позивач під час виконання обов`язків військової служби в ході антитерористичної операції в районі населеного пункту Сауровка Донецької області на кургані Саур-Могила внаслідок артилерійського обстрілу отримав мінно-вибухову травму вогнепальне сліпе уламкове поранення м`яких тканин шиї зліва, акубаротравматичне пошкодження вух (а.с.9).

30.03.2015 позивача виключено із списків особового складу, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 30.03.2015 №70 (а.с.10).

14.04.2015 медико-соціальна експертна комісія встановила позивачу 5 відсотків втрати працездатності, що підтверджується довідкою серії АГ №0001678 від 30.04.2015 (а.с.11).

У зв`язку з встановленням 5 відсотків втрати працездатності позивачу була виплачена компенсація в розмірі 4263 грн.

18.11.2019 медико-соціальна експертна комісія встановила позивачу ІІІ групу інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою серії 12 ААБ №194790 від 05.12.2019 (а.с.14).

Позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою та підтверджуючими документами про виплату компенсації у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності з врахуванням виплачених сум.

Відповідач рішенням, оформленим протоколом від 27.01.2020 №9, відмовив позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи, оскільки між первинною втратою працездатності, яка визначалась у відсотках, та втратою працездатності у вигляді встановлення ІІІ групи інвалідності пройшов термін понад 2 роки (а.с.16).

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся в суд із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII), відповідно до положень статті 1 якого соціальний захист військовослужбовців це, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Пунктом 2 частини першої статті 3 Закону №2011-XII передбачено, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №2011-XII.

Частиною першою статті 16 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно із пунктом «б» частини першої статті 16-2 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній на момент звернення позивача за призначенням допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності), одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 16-3 Закону №2011-ХІ (в редакції, чинній на час первинного огляду позивача органами МСЕК та встановлення відсотку втрати працездатності), у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок №975).

Згідно із частиною другою пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності, а у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми (пункт 8 Порядку №975, в редакції, чинній на час первинного огляду позивача органами МСЕК та встановлення відсотку втрати працездатності).

Так, відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №194790 з 18.11.2019 позивачу встановлено IIІ групу інвалідності з причин травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача із заявою та підтверджуючими документами про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до чинного законодавства, з врахуванням раніше виплаченої суми.

Як вбачається із оскаржуваного рішення, відповідач, посилаючись на пункт четвертий статті 16-3 Закону №2011-ХІІ та пункт 8 Порядку №975, відмовив у призначенні позивачу допомоги у зв`язку з тим, що ІІІ групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення 5% ступеня втрати працездатності.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню, суд враховує наступне.

Положення частини четвертої статті 16-3 Закону №2011-XII та пункт 8 Порядку №975 передбачають право військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності.

Вказані положення застосовуються при вирішенні питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (меншого відсотка втрати працездатності) та розміром одноразової грошової допомоги, яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (більшого відсотка втрати працездатності).

Таким чином, як Закон №2011-XII, так і Порядок №975 обмежують виплату одноразової грошової допомоги особі лише у разі встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності, які є окремими правовими підставами для отримання одноразової грошової допомоги. При встановленні інвалідності після встановлення відсотку втрати працездатності чи навпаки ознака повторності відсутня.

Суд звертає увагу, що на момент первинного встановлення позивачу часткової втрати працездатності 14.04.2015, зазначені вище Закон №2011-ХІІ та Порядок №975 не містили норми, яка б встановлювала строк реалізації права на одноразову грошову допомогу при подальшому встановленні особі інвалідності за наслідками повторного медичного огляду.

У подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06.12.2016, частину четверту статті 16-3 Закону №2011-XIІ було доповнено абзацом другим такого змісту : «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Вказана норма набрала чинності 01.01.2017. Абзацом такого самого змісту постановою Кабінету Міністрів України №335 від 18.05.2017 доповнено пункт 8 Порядку №975, який також застосовується з 01.01.2017.

Саме ця норма стала підставою для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги.

Проте, Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 по справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, з наведеного слідує неможливість застосування до спірних правовідносин частини четвертої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ та можливість застосування даної норми стосовно позивача лише у разі повторного встановлення йому інвалідності, починаючи з 18.11.2019, з якого слід відраховувати дворічний строк.

Стаття 16-3 Закону №2011-ХІІ, у редакції до 01.01.2017, не містила часових обмежень на виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності (меншого відсотку втрати працездатності) особі було встановлено вищу групу інвалідності (більшого відсотку втрати працездатності), зокрема після двох років з часу первинного встановлення інвалідності, разом з тим, суд бере до уваги і те, що ІІІ група інвалідності встановлена позивачу первинно.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави дійти висновку, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, отже, позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.03.2018 по справі №295/3091/17, від 21.06.2018 по справі №760/11440/17, від 30.09.2019 по справі №825/1380/18.

Крім того, суд, аналізуючи практику Європейського Суду з прав людини (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України») та ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, приходить висновку, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності (меншого відсотка втрати працездатності). В даному випадку основним критерієм для призначення одноразової допомоги має слугувати той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд вважає, що позивач має право на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи з 18.11.2019 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16, 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам процесуального закону, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів та не довів наявність підстав для прийняття спірного рішення.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Водночас суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку для ефективного захисту порушених прав, свобод, інтересів позивача слід також зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16, 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Керуючись статтями 243 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 26 рішення Міністерства оборони України щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи з 18 листопада 2019 року внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27 січня 2020 року №9.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі встановлення інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16, 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Порядок набрання законної сили рішенням та його апеляційного оскарження застосовується з врахуванням пункту 3 розділу VI «Прикінцевих положень» КАС України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Міністерство оборони України (03168, місто Київ, Повітрофлотський проспект, будинок 6, ).

Суддя В.В. Дмитрук