Справа № 380/1784/20
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2020-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/1784/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації № 14 від 03.02.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу грошових виплат і компенсацій Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації у зв`язку зі скороченням чисельності державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису державного органу, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу";

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу грошових виплат і компенсацій Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації з 03.02.2020;

- стягнути з Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 04.02.2020 по 28.02.2020 в розмірі 13749,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03.02.2020 наказом № 14 ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу грошових виплат і компенсацій Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації у зв`язку зі скороченням чисельності державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису державного органу, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу». Зазначає, що наказ про звільнення є протиправним, оскільки роботодавцем не виконано обов`язку щодо працевлаштування ОСОБА_1 , не проведено порівняння кваліфікації і продуктивності праці. Звертає увагу, що позивач надала згоду на переведення на вакантну посаду провідного спеціаліста, проте Управлінням соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації не переведено позивача на посаду провідного спеціаліста.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву від 24.03.2020 (вх. № 16118), заперечення на заяву від 30.03.2020 (вх. № 17265). Зазначає, що відповідно до ст. 49-2 Кодексу законів про працю України позивачу запропоновано посаду провідного спеціаліста, проте заяви про переведення від ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації не надходило. Таким чином, відповідачем вжито всіх заходів для працевляштування позивача. Враховуючи наказ начальника Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації від 26.12.2019 № 190 «Про затвердження висновків щодо результатів оцінювання державних службовців у 2019 році», середній бал виконання завдань головного спеціаліста відділу грошових виплат і компенсацій ОСОБА_1 є одним із найнижчих серед державних службовців, які займають посаду державної служби категорії «Б» і «В» управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації. Просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

31.10.2019 Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації повідомило головного спеціаліста відділу грошових витрат і компенсацій ОСОБА_1 про можливе звільнення із займаної посади 31.12.2019 за п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, впорядкування структури управління соціального захисту наслення Жидачівської районної адміністрації (наказ Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації від 30.10.2019 № 150 «Про затвердження граничної чисельності працівників управління соціального захисту населення», згідно ст. 49-2 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до пропозиції Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації від 26.12.2019 № 2796 головному спеціалісту відділу грошових витрат і компенсацій ОСОБА_1 запропоновано роботу на посаді провідного спеціаліста відділу грошових витрат і компенсацій.

Наказом Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації від 26.12.2019 № 187 «Про звільнення ОСОБА_1 » 31.12.2019 ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу грошових витрат і компенсацій Управління соціального захисту населення у зв`язку із скороченням чисельності державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису державного органу, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до наказу Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації від 03.02.2020 № 14 «Про внесення змін до наказу управління від 26.12.2019 № 187» внесено зміни до п. 1 наказу управління від 26.12.2019 № 187, виклавши його в новій редакції: «Звільнити ОСОБА_1 головного спеціаліста відділу грошових витрат і компенсацій 03.02.2020 (у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 , зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність) з посади головного спеціаліста відділу грошових витрат і компенсацій Управління соціального захисту населення у зв`язку із скороченням чисельності державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису державного органу, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Позивач, не погоджуючись із звільненням з посади, звернулась із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII) цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII визначено, що скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Відповідно до визначення, що міститься в п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону №889-VIII "рівнозначна посада" - це посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Згідно з ст. 51 Закону №889-VIII посади державної служби з метою встановлення розмірів посадових окладів поділяються на 9 груп оплати праці. Прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, погодженим із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону №889-VIII дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

У постанові від 17.02.2015 № 21-8а15 Верховний Суд України висловив правову позицію, що у відносинах публічної служби пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство треба застосовувати у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

Таким чином, до спірних правовідносин застосовуються норми Закону №889-VIII, які мають пріоритет над положеннями трудового законодавства. Норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначають виключно процедуру вивільнення державних службовців на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII, у частині, що не врегульована цим Законом.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього ж Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За правилами частин першої-третьої статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Суд зазначає, що оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі №6-1723цс17, постанові Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 804/3787/17(№ К/9901/2648/17).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 займала посаду головного спеціаліста відділу грошових витрат і компенсацій Управління соціального захисту населення.

31.10.2019 Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації повідомило головного спеціаліста відділу грошових витрат і компенсацій ОСОБА_1 про можливе звільнення із займаної посади 31.12.2019 за п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, впорядкування структури управління соціального захисто наслення Жидачівської районної адміністрації (наказ Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації від 30.10.2019 № 150 «Про затвердження граничної чисельності працівників управління соціального захисту населення», згідно ст. 49-2 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до вказаного повідомлення зазначено, що запровонувати ОСОБА_1 іншу роботу в установі відповідно до вимог ч. 3 ст. 49 -2 КЗпП України не є можливим, у зв`язку із відсутністю вільних вакансій.

Однак представником відповідача не подано до суду доказів на підтвердження того, що станом на момент попередження позивача про звільнення в Управлінні соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації вільні вакансії були відсутні.

Таким чином, Управлінням соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації порушено вимоги ч. 3 ст. 49 -2 КЗпП України.

Наказом Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації від 26.12.2019 № 187 «Про звільнення ОСОБА_1 » 31.12.2019 ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу грошових витрат і компенсацій Управління соціального захисту населення у зв`язку із скороченням чисельності державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису державного органу, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Судом встановлено, що згідно зі штатним розписом по управлінню соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації на 2019 відділ грошових виплат і компенсацій передбачав посади:

- заступника начальника управління - начальника відділу - 1 посада;

- заступника начальника відділу - 1 просада;

- головного спеціаліста - 1 посада;

- провідного спеціаліста - 3 посади;

- спеціаліста - 2 посади.

Згідно з штатним розписом по управлінню соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації на 2020 відділ грошових виплат і компенсацій передбачав посади:

- заступника начальника управління - начальника відділу - 1 посада;

- заступника начальника відділу - 1 просада;

- провідного спеціаліста - 5 посад.

26.12.2019, в день видання наказу від 26.12.2019 № 187 «Про звільнення ОСОБА_1 », позивачу запропоновано роботу на посаді провідного спеціаліста відділу грошових витрат і компенсацій.

З такою пропозицією позивач погодилась про що свідчить підпис ОСОБА_1 на пропозиції від 26.12.2019 № 187.

До матеріалів справи позивачем долучено протокол наради керівників підрозділів управління соціального захитсту населення від 30.12.2019, відповідно до якого слухали питання щодо необхідності визнання переважного права на прийняття на посаду провідного спеціаліста відділу грошових виплат і компенсацій ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Вирішено, що переважне параво на зайняття посади посаду провідного спеціаліста відділу грошових виплат і компенсацій мають ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Суд зазначає, що нарада відбулась 30.12.2019 після видачі наказу від 26.12.2019 № 187 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Положеннями частини першої статті 42 КЗпП передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

За правилами частини другої цієї статті при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України (частина третя цієї ж статті).

При цьому при проведенні вивільнення орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Тому при застосуванні положень статті 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі слід враховувати в тому числі і наявність дисциплінарного стягнення.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але у підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен з`ясовувати сам суб`єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у поставнові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 813/1713/16.

Згідно з наказом від 26.12.2019 № 190 «Про затвердження висновків щодо результатів оцінювання державних сліжбовців у 2019 році» затверджено результати виконання завдань державними службовцями, які займають посаду державної служби категорії «Б» і «В» Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про державну службу» результати службової діяльності державних службовців щороку підлягають оцінюванню для визначення якості виконання поставлених завдань, а також з метою прийняття рішення щодо преміювання, планування їхньої кар`єри.

Суд зазначає, що оцінювання держаних службовців проводиться тільки з метою визначеною в ч. 1 ст.44 Закону України «Про державну службу», а саме з метою прийняття рішення щодо преміювання державних службовців, планування їхньої кар`єри, а не з метою проведення порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації державних службовців.

Таким чином, наказ від 26.12.2019 № 190 «Про затвердження висновків щодо результатів оцінювання державних сліжбовців у 2019 році», відповідно до якого затверджено результати виконання завдань державними службовцями, які займають посаду державної служби категорії «Б» і «В» Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації не підтверджує проведення порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню, зокрема, і ОСОБА_1 .

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

На підставі наведено, суд зазначає, що Управлінням соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації не дотримано вимог законодавства щодо працевлаштування позивача, а також не проведено порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню, зокрема, і ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог.

Таким чином, наказ Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації від 26.12.2019 № 187 «Про звільнення ОСОБА_1 » із врахуванням наказу від 03.02.2020 № 14 «Про внесення змін до наказу управління від 26.12.2019 № 187» є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відтак, наявні підстави для поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу грошових виплат і компенсацій Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації з 03.02.2020.

Згідно ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Як роз`яснено у п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно ст. 27 Закону України "Про оплату праці", порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Пунктом 2 Порядку № 100 встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, таким чином, оскільки позивача звільнено 28.01.2019, середньомісячна заробітня плата ОСОБА_4 обчислюється виходячи з виплат за за листопад - грудень 2018 року.

Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно із п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних дні за цей період.

Позивач просить стягнути з Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 04.02.2020 по 28.02.2020.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог.

Оскільки позивача звільнено з роботи з 03.02.2020, відповідно 03.02.2019 є останнім днем роботи, за який відповідачем виплачено позивачу грошове забезпечення при проведенні розрахунку при звільненні.

Тому, тривалість вимушеного прогулу позивача необхідно обраховувати з 04.02.2020 по 03.04.2020 (день ухвалення рішення в справі), що становить 43 робочих днів (за лютий 2020 року - 19 робочих дні, за березень 2020 року - 21 робочих дні, за квітень 2020 року - 3 робочих дні).

Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_1 заробітня плата позивача за грудень 2019 року становила - 21488,86 грн, за січень 2020 року - 8904,44грн.

Отже, середньомісячна заробітна плата позивача становить 15196,65 грн (30393,30 грн : 2), середньоденна заробітна плата позивача становить 723,65 грн (30393,30 грн : 42 робочі дні).

Таким чином, розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 04.02.2020 по 03.04.2020, що підлягає виплаті позивачу становить 31116,95 грн (723,65 грн х 43 робочих днів).

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, слід допустити до негайного виконання рішення суду частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за один місяць.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати стягненню не підлягає.

Керуючись статтями 242 - 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації (вул. І. Франка, 19, м. Жидачів, Львівська область, 81700, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації від 26.12.2019 № 187 «Про звільнення ОСОБА_1 » із врахуванням наказу від 03.02.2020 № 14 «Про внесення змін до наказу управління від 26.12.2019 № 187».

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу грошових виплат і компенсацій Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації з 03.02.2020.

4. Стягнути з Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 31116,95 грн з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

5. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць в розмірі 15196,65 звернути до негайного виконання.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 03.04.2020.

Суддя Костецький Н.В.