Справа № 520/12348/19
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 р. Справа № 520/12348/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.,

суддів: Зеленського В.В. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції ФСС України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2020, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., м. Харків, повний текст складено 09.01.2020 по справі № 520/12348/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції ФСС України в Харківській області , Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в особі Старобільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції ФСС України в Харківській області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в особі Старобільського відділення управління виконавчої дирекції ФСС України в Луганській області, в якому просив суд визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі - Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо не нарахування та не виплати йому страхових виплат за період з 01.04.2016 року по 31.07.2019 року; скасувати постанову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Старобільському районі Луганської області від 30.03.2016 року №1220/5797.1/5797/60 "Про припинення щомісячної страхової виплати" ОСОБА_1 ; зобов`язати управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі - Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області нарахувати та виплатити страхові виплати за період з 01.04.2016 року по 31.07.2019 року негайно після проголошення судового рішення; допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати страхової виплати у межах суми стягнення за один місяць, відповідно до п.1 ч.1 ст.371 КАС України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2020 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано постанову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Старобільському районі Луганської області від 30.03.2016 року №1220/5797.1/5797/60 "Про припинення щомісячної страхової виплати" ОСОБА_1 .

Визнано протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі - Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 страхових виплат за період з 01.04.2016 року по 31.07.2019 року.

Зобов`язано управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі - Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхові виплати за період з 01.04.2016 року по 31.07.2019 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції ФСС України в Харківській області, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує про правомірність дій відповідача у спірних відносинах, оскільки управлінням продовжено виплату позивачу страхових виплат відразу після звернення до відповідача та надання довідки внутрішньо переміщеної особи з 01.08.2019. Оскільки позивач здобув статус внутрішньо переміщеної особи і звернувся до відділення із заявою про продовження страхових виплат з серпня 2019 року, доказів проживання у м. Харкові за період з 01.04.2016 по 31.07.2019 не надав, відсутні підстави для проведення страхових виплат за цей період. Пояснив, що в силу ч.3 Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365, страхові виплати за минулий період можуть бути виплачені позивачу лише після набрання чинності відповідною Постановою Кабінету Міністрів України про затвердження окремого порядку здійснення таких виплат. Однак, наразі такого порядку не прийнято. Водночас, стверджує, що жодної заборгованості у відповідача перед позивачем не існує, оскільки відповідачем нарахування та виплати розпочаті своєчасно та в повному обсязі з серпня 2019 року за зверненням позивача на підставі його заяви та відповідної довідки, однак це не було взято судом першої інстанції до уваги. Крім того, стверджує, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, оскільки про припинення страхових виплат у зв`язку з відсутністю позивача за місцем обліку позивач був обізнаний з часу припинення виплат. Уважає, що судом першої інстанції безпідставно проігноровано клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, оскільки предмети спірних правовідносин в частині застосування строків звернення до суду в цій справі та у справі № 510/1286/16-а, що перебуває на розгляді у Великій Палаті Верховного Суду, є подібними. Також наголошує на тому, що позивачем порушено процес подання позову, оскільки позов підписано та подано адвокатом, якій не мав на це право з огляду на неправильне оформлення ордеру на надання правової допомоги.

Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження в межах доводів апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач є особою, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою про взяття на облік від 12.08.2019 № 6333-, виданою Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у органах фонду соціального страхування України з 08 лютого 2001 року та має зареєстрований страховий випадок профзахворювання, що сталось 24 квітня 2001 року.

За висновком МСЕК від 13.02.2001 серія 2-20ЛИ № 054170 позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності 30% та ІІІ група інвалідності безстроково.

Починаючи з 28.01.2015 згідно заяви про тимчасове продовження раніше призначених виплат у зв`язку з профзахворюванням та довідки внутрішньо переміщеної особи від 10.12.2014 № 934004444 позивачу Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в особі Старобільського відділення управління виконавчої дирекції ФСС України в Луганській області розпочато нарахування та виплату щомісячних страхових виплат.

Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Старобільському районі від 30.03.2016 року № 1220/5797.1/5797/16 "Про припинення щомісячної страхової виплати" ОСОБА_1 з 01 квітня 2016 року припинено виплату щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втрачено заробітку на підставі закінчення терміну довідки внутрішньо переміщеної особи.

Вказані обставини підтверджуються листом Старобільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 13.11.2019 № 2951 /02-1 у відповідь на запит представника позивача (а.с. 20, 21, 22).

Постановою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції ФСС України в Харківській області від 06.09.2019 № 2052/28491/5797/16 продовжено виплату раніше призначеної щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втрачено заробітку, в розмірі 3069,12 грн (а.с. 19).

07.11.2019 ОСОБА_1 через свого представника звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції ФСС України в Харківській області щодо надання інформації про законні правові підстави не виплати йому страхових виплат з моменту взяття на облік відповідачем.

Листом від 13.11.2019 за № 15.02-14/6793 у відповідь на запит представника позивача повідомлено, що починаючи з 01.08.2019 ОСОБА_1 отримує страхові виплати у Харківському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області як внутрішньо переміщена особа з м. Ровеньки Луганської області на підставі особистої заяви та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Виплати, що призначені з 01.08.2019, сплачені у повному обсязі та заборгованість відсутня (а.с. 18).

Не погоджуючись з відмовою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції ФСС України в Харківській області у виплаті йому страхових виплат за період з 01.04.2016 по 31.07.2019, позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, звернення із заявою про продовження виплати лише у серпні 2019, не прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат за спірний період з 01.04.2016 по 31.07.2019.

Також суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог про здійснення страхових виплат за період з 01.04.2016 по 31.07.2019 негайно після проголошення судового рішення, оскільки відповідно до ст. 371 КАС України рішення про стягнення періодичних платежів підлягає негайному виконанню тільки в межах суми стягнення за один місяць.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, а відповідач оскаржує рішення суду в частині задоволення позову.

Отже, в межах апеляційного перегляду надається правова оцінка законності та обґрунтованості рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб регламентовано Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року №1706-VII (надалі - Закон N 1706-VII).

Статтею першою Закону N 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.4 цього ж Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2 цієї статті).

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, передбачених статтею 1 цього Закону (ч.1 ст. 5 Закону №1706-VII).

Як зазналося раніше, позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка знаходиться в матеріалах справи.

Статтею 14 Закону №1706-VII встановлено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, слід дійти висновку, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами, що й інші громадяни, які постійно проживають на території України.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 з 08.02.2001 здобув право на отримання страхових виплат по інвалідності та наразі перебуває на обліку в Харківському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, де отримує страхові виплати починаючи з 01.08.2019.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, урегульовано Законом України від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі по тексту - Закон № 1105-ХІV), який із 01 січня 2015 року діє в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII.

Відповідно до підпункту "в" пункту 1 частини першої статті 21 Закону №1105-ХІV (у редакції, яка діяла до 01 січня 2015 року) у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Згідно зі статтею 28 Закону № 1105-ХІV грошові суми, які відповідно до статті 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (п.1 ч.2 ст.28 Закону №1105-ХІV).

Статтею 40 Закону №1105-ХІV (у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком. Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК.

З 01 січня 2015 року право на отримання щомісячних страхових виплат закріплено у статтях 36, 42, частинах 1, 5 та 6 статті 47 Закону № 1105-XIV (у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ).

Так, згідно з п. 1 ч. 7 ст. 36 Закону № 1105-XIV страхові виплати складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата). Сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров`я.

Максимальний розмір щомісячної страхової виплати не повинен перевищувати 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб (ч.1 ст. 42 Закону № 1105-XIV).

Страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду: потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання (ч.1 ст.47 Закону № 1105-XIV).

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст. 47 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.

Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.

За приписами ч. 7 ст. 47 Закону № 1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з довідкою МСЕК від 13.02.2001 позивачу встановлено ступінь страти працездатності 30 % безстроково, що визнається відповідачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач, незважаючи на зміну місця проживання, має беззаперечне право на отримання страхових виплат, як особа, що втратила працездатність від професійного захворювання, за весь час, коли такі страхові виплати не виплачувались. Норми статті 47 Закону №1105-XIV гарантують позивачу право виплати страхової суми без обмеження строком та не ставлять в залежність від прийняття окремого порядку Кабінетом Міністрів України.

Положеннями пункту 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції затверджено постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 №20 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2015 за №6/26451 (був чинним на час виникнення спірних відносин і до 28.12.2018, далі по тексту - Порядок № 20).

Відповідно до п.1 розділу І Порядку № 20 цей Порядок поширюється на фізичних осіб, які постійно проживають в Україні, яких змусили або які самостійно покинули своє місце проживання внаслідок (або з метою уникнення) негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру і які мають право на страхові виплати та страхові витрати на медичну і соціальну допомогу відповідно доЗакону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон № 1105) за фактичним місцем проживання (перебування) (далі - особи, які тимчасово переміщені) (якщо страховий випадок настав до моменту переміщення).

Пунктом 1 Розділу ІІІ Порядку № 20 передбачено, що особи, які тимчасово переміщені, мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) на підставі заяви, до якої додаються копії довідки про взяття на облік, паспорта або документа, що посвідчує особу, та реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомили про це відповідні державні органи і мають відмітку у паспорті). Копії засвідчуються працівником відділення при пред`явленні оригіналів.

У випадку відсутності в особи, яка тимчасово переміщена, оригіналу справи про страхові виплати, сформованої іншим робочим органом виконавчої дирекції Фонду відповідно до вимог законодавства, робочий орган виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) одержує відомості з Централізованої інформаційно-аналітичної системи Фонду про розмір щомісячних страхових виплат.

Пунктом 5 розділу ІІІ Порядку № 20 встановлено, що щомісячні страхові виплати ВПО нараховуються з місяця подання заяви або з місяця, в якому не здійснювались страхові виплати робочим органом виконавчої дирекції Фонду, в якому зберігалася справа про страхові виплати на той час, та фінансується впродовж тридцяти календарних днів з дати прийняття постанови про продовження раніше призначених страхових виплат.

Отже, в розумінні норми пункту 5 розділу III Порядку № 20, щомісячні страхові виплати внутрішньо переміщених осіб нараховуються з місяця подання заяви для осіб, які вперше звернулись за страховою виплатою, а для внутрішньо переміщених осіб, які вже отримували страхові виплати - з місяця, в якому не здійснювались страхові виплати робочим органом виконавчої дирекції Фонду.

Заявник апеляційної скарги стверджує про відсутність у позивача права на отримання щомісячних страхових виплат за період з 01.04.2016 по 31.07.2019 у зв`язку з тим, що позивачем не було надано довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи, чинної у цей період, а також у зв`язку з неприйняттям Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплат внутрішньо переміщеним особам коштів, які не виплачені ним за минулий період.

Водночас, за змістом відповіді Харківського міського відділення УВД ФССУ в Харківській області від 13.11.2019 № 15.02-14/6793 на адвокатський запит представника позивача, відмовляючи у виплаті позивачеві щомісячних страхових виплат за період з 01.04.2016 по 31.07.2019, відповідач не зазначав про ненадання ОСОБА_1 довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відповідно достатті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України" (заява 10441/06), яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, зазначено, що органи влади не надали обґрунтування позбавлення права заявника на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, що було визнано порушеннямстатті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою, статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбаченихзакономі загальними принципами міжнародного права (пункти 51-54).

Виходячи зі змісту постанови Верховної Ради України № 462-VІІІ від 21 травня 2015 року, якою схвалено заяву Верховної Ради України "Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод", Україна від зобов`язань, визначених статями1,14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, в окремих районах Донецької та Луганської областей України відповідно до статті 15 Конвенції не відступала.

Підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Відсутність довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат, гарантованих законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження№ 14-271цс18), постанові Верховного Суду від 13.02.2019 по справі № 425/187/17.

Як вбачається з матеріалів справи, Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в особі Старобільського відділення управління виконавчої дирекції ФСС України в Луганській області припинено виплату позивачу щомісячних страхових виплат у зв`язку із закінченням строку дії довідки про взяття ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Статтею 46 Закону № 1105 XIV встановлено перелік підстав для припинення страхових виплат і надання соціальних послуг:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Враховуючи норми статті 14 Закону № 1706- VII щодо заборони дискримінації внутрішньо переміщених осіб, колегія суддів зазначає, що статтею 46 Закону № 1105 -XIV не передбачено такої підстави припинення страхової виплати, як закінчення строку дії довідки внутрішньо переміщеної особи та непідтвердження фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи.

З приводу доводів відповідача в апеляційній скарзі про відсутність окремого порядку проведення внутрішньо переміщеним особам виплат за минулий період, обґрунтованим відповідачем з посиланням на п.15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 (далі по тексту Порядок № 365), та п.п.3.8, 3.9 Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.12.2018 № 27 (далі по тексту Порядок № 27), колегія суддів зазначає таке.

Пунктом 15 Порядку № 365 встановлено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону № 1706-VII Кабінет Міністрів України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону.

Частиною другою статті 20 Закону № 1706-VII передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону.

Проте наведені положення Закону № 1706-VII не наділяють Кабінет Міністрів України повноваженнями на визначення випадків припинення виплати страхових виплат.

За змістом конституційних норм Кабінет Міністрів України не має права вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на п.15 Порядку № 365, оскільки реалізація особою права на отримання страхових виплат, закріпленого у Законі № 1105 XIV, не може бути поставлена в залежність від прийняття підзаконного нормативно-правового акту.

Крім того, відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі Ганс Адам II проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").

У даному випадку легітимні сподівання позивача на отримання допомоги передбачені чинними нормами Законів України, тобто вони є конкретними. Таким чином на них поширюється режим "існуючого майна".

Також, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 24.04.2015 за заявою № 38667/06 у справі "Будченко проти України" наголосив, що відсутність механізму реалізації законодавчого положення становить втручання у право заявника за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції (пункт 39).

Конституційний Суд України у рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

З огляду на наведене, як правильно зазначив суд першої інстанції, неприйняття Кабінетом Міністрів окремого порядку проведення внутрішньо переміщеним особам виплати щомісячних соціальних виплат за минулий період не є підставою для позбавлення позивача права на отримання таких виплат, закріпленого у ч.7 ст.47 Закону № 1105 XIV.

Колегія суддів зауважує, що за змістом вищенаведених норм Закону № 1105 XIV, Порядку № 20 (чинного на час виникнення спірних відносин) та Порядку № 27 (чинного на даний час) виплата страхових виплат потерпілому, який є внутрішньо переміщеною особою, здійснюється органом Фонду соціального страхування за фактичним місцем проживання (перебування) такої особи.

Беручи до уваги, що позивач як внутрішньо переміщена особа наразі має зареєстроване місце проживання на території м. Харкова, що підтверджується довідкою про взяття на облік від 12.08.2019 № 6333-, виданою Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради, та звернувся за отриманням страхових виплат за період з 01.04.2016 по 31.07.2019, колегія суддів вказує, що обов`язок здійснення вказаних виплат покладено саме на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції ФСС України в Харківській області, незалежно від вини відповідача у своєчасному не проведенні таких виплат.

В даному випадку, враховуючи протиправність дій Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в особі Старобільського відділення управління виконавчої дирекції ФСС України в Луганській області щодо припинення виплати щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втрачено заробітку, єдиним можливим способом поновити порушені права позивача, з огляду на єдину систему органів соціального страхування та перебування електронної справи № 28491 на обліку за новим місцем проживання, є зобов`язання нарахувати та виплатити страхові виплати саме управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області.

Щодо посилання заявника апеляційної скарги на пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом, оскільки про припинення страхових виплат у зв`язку з відсутністю позивача за місцем обліку позивач був обізнаний з часу припинення виплат, то колегія суддів ураховує, що суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження у справі визнав поважними підстави, з яких позивачем пропущено строк звернення до суду. В апеляційній скарзі відповідачем не наведено жодного аргументу, який би надав можливість спростувати такий висновок суду. Колегія суддів уважає, що правовий статус внутрішньо переміщеної особи, який має позивач та наявність перепон в реалізації його соціальних прав з боку органів державної влади в поєднанні з похилим віком позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є достатньою підставою для поновлення позивачу строку звернення до суду за захистом порушених прав. Так, попри те , що окремої міжнародної конвенції про права внутрішньо переміщених осіб не існує, у Керівних принципах ООН з питань внутрішнього переміщення права внутрішньо переміщених осіб підтверджуються як такі, що передбачені більш загальними гарантіями в існуючому міжнародному законодавстві з прав людини та гуманітарного права. За таких обставин, доводи заявника апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Відповідач в апеляційній скарзі також стверджує, що судом першої інстанції безпідставно проігноровано клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, оскільки предмети спірних правовідносин в частині застосування строків звернення до суду в цій справі та у справі № 510/1286/16-а, що перебуває на розгляді у Великій Палаті Верховного Суду, є подібними.

Колегія суддів зазначає, що можливість зупинення провадження у справі не повинна призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Статтею 236 КАС України передбачено два види зупинення провадження у справі: обов`язковий, зазначений в законі, за наявності якого адміністративний суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, і факультативний, необов`язковий для адміністративного суду, але який застосовується на його розсуд. Зупинення провадження у справі - тимчасове і повне припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли їх може бути усунено.

При цьому, за приписами п. 5 ч. 2 ст. 236 КАС України зупинення провадження у справі у разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду є саме правом адміністративного суду.

Проте, апелянтом не було доведено необхідних і достатніх правових підстав, які б вказували на неможливість розгляду цієї справи до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 510/1286/16-а, з урахуванням того, що суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, знайшли підстави для поновлення позивачу строку звернення до суду.

Окрім іншого, заявник апеляційної скарги наголошує на тому, що позивачем порушено процес подання позову, оскільки позов підписано та подано адвокатом, якій не мав на це право з огляду на неправильне оформлення ордеру на надання правової допомоги.

Вказані вище аргументи відповідача спростовуються наявним в матеріалах справи ордером на надання правової допомоги серії ЛГ № 022104, де в графі "назва органу, в якому надається допомога" чітко зазначено про Харківський окружний адміністративний суд (а.с. 28).

Отже, підстави представництва адвокатом інтересів позивача належним чином перевірені судом першої інстанції, а доводи апеляційної скарги в цій частині не підтверджені матеріалами справи.

За таких обставин, враховуючи наведене вище нормативно-правове обґрунтування спірних правовідносин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції ФСС України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2020 по справі № 520/12348/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Зеленський Я.В. П`янова