Справа № 540/2025/19
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/2025/19
Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кравця О.О.
судді -Домусчі С. Д.
судді - Коваля М.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року по справі № 540/2025/19 прийняту у письмовому провадженні у складі судді Войтовича І.І. за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) .

ВСТАНОВИВ:

I. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

30.09.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2018 р. № Ф-1884-50.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року адміністративний позов був залишений без розгляду.

II. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права та просив її скасувати, справу передати до суду для продовження розгляду.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що у відзиві на позовну заяву відповідач заявив клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропущенням строку звернення до суду.

Таким чином, думка позивача з приводу зазначеного клопотання суду не відома. Проте, у разі виникнення питання про залишення позову без розгляду після відкриття провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, то вирішення вказаного питання не видається за можливе без виклику сторін.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 08.08.2019 по справі № 480/106/19.

До апеляційної скарги додаються (та наводяться у ній) нові докази, які не були надані суду першої інстанції, а саме свідоцтва про народження дітей, квитанція про сплату судового збору ОСОБА_2 , запрошення останнього до ДВС та вимога про сплату недоїмки ОСОБА_2 . Зазначені докази не надавались суду першої інстанції, оскільки сторони до суду не викликались, відзив на позов позивачем та мною так і не отримано.

06.11.2018 Головним управлінням ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі винесено оскаржувану вимогу. Таким чином, про наявність оскаржуваного рішення, а отже про порушення прав позивачки, їй стало відомо у відділі ДВС 21.08.2019 р.

III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав:

IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судами 1-ої та апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 просить скасувати вимогу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2018 р. № Ф-1884-50, яким позивачці нараховано заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 15819,54 грн.

Ухвалою суду від 27.11.2019 р., даний адміністративний позов залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення його недоліків. Зокрема, позивачці запропоновано подати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даною позовною заявою і докази поважності причин пропуску такого строку

На виконання зазначеної ухвали суду, 03.12.2019 р., представником позивачки подано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду з даним позов. В обґрунтування доводів, зазначених у заяві, представник вказує, що ОСОБА_1 з Новокаховського відділу державної виконавчої служби отримала лист - запрошення та з`явившись туди дізналась, що 06.11.2018 Головним управлінням ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі винесено оскаржувану вимогу. Таким чином, про наявність оскаржуваного рішення, а отже про порушення прав позивачки, їй стало відомо у відділі ДВС 21.08.2019 р.

Також, представник зазначає, що до суду з позовною заявою про скасування рішення відповідача від 06.11.2018, позивачка звернулася 30.09.2019 р., оскільки про оскаржуване рішення стало відомо 21.08.2019 та з цієї дати їй довелось витратити час на пошуки представника для надання правової допомоги, винайдення грошових коштів для оплати судового збору, підготовки доказів і додатків до позову.

При цьому з матеріалів позовної заяви суд першої інстанції вбачає, що ОСОБА_1 дізналася про оскаржувану вимогу 21.08.2019, а з позовом до суду звернулася 30.09.2019 року, тобто із порушенням встановленого 10-денного строку звернення до суду, який встановлений Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Також, представник позивача, як на підставу пропущення строку звернення до суду з даним позовом посилається на ту обставину, що оскільки про оскаржуване рішення позивачці стало відомо 21.08.2019, то саме з цієї дати їй довелось витратити час на пошуки представника для надання правової допомоги, винайдення грошових коштів для оплати судового збору, підготовки доказів і додатків до позову.

V. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ:

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду (див., рішення у справі "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі" (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98, п. 62 та у справі "Воловік проти України" (Volovik v. Ukraine) від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03.).

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія A № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення у справі Guйrin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37).

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (див. рішення у справі Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, p. 3255, § 45).

Оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист (див., mutatis mutandis, рішення у справі Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97, § 37, ECHR 2001-I; та у справі Zvolskэ and Zvolskб v. the Czech Republic, заява № 46129/99, § 51, ECHR 2002-IX).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (див. рішення у справі "Мельник проти України" (Melnyk v. Ukraine), заява № 23436/03, пункти 22-23, від 28 березня 2006 року).

Згідно ст.3 КАС України ( в ред.,діючої з 15.12.2017 року) порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

За приписами пункту 5 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частиною 4 статті 9 КАС України встановлено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Частиною 3 ст.122 КАСУ визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За приписами ч. 1 та 6 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону України від 08.07.2010, № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» ( в ред.,діючої на момент виникнення правовідносин) у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку

Тобто, спеціальним Законом встановлено строк звернення до суду щодо оскарження вимоги по сплаті ЄСВ -10 днів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №0740/1050/18 .

Пунктом 9 ч.4 ст. 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно п.8 ч.1: ч. 3;4 ст.240 КАС України , суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, у тому числі , з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу;

Про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена.

Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Згідно із правовим висновком ,зробленим в ухвалі Верховного Суду від 13.03.2018 року по справі № 800/474/17 , строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день надходження поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує.

Строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

(1) Оцінка доводів учасників справи і висновку суду першої інстанції

З приводу неповідомлення позивача судом першої інстанції про виявлені останнім після відкриття провадження у справі обставини пропуску строку звернення до суду та ненадання часу на подання заяви про його поновлення, апеляційний суд зазначає наступне.

Положення ч.4 ст.9,ч.3 ст. 123 ,п.5 ч. 1 ст. 171 КАС України свідчать, що питання дотримання позивачем строку звернення з позовом з`ясовується судом на стадії відкриття провадження у справі, і якщо пропуск такого строку для суду є очевидним, такий позов підлягає залишенню без руху. Втім, законодавець допускає ймовірність виявлення судом факту недотримання строку звернення до суду і після відкриття провадження у справі, внаслідок чого позов може бути залишений без розгляду. При цьому приписи статті 123 КАС України передбачають право особи подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наведенням поважних причин такого пропуску.

На думку апеляційного суду , таке право особи має бути реалізоване шляхом проведення судом підготовчого судового засідання з метою з`ясування відповідної позиції позивача з приводу пропуску ним строку звернення до суду з наданням йому можливості навести поважні причини такого пропуску.

Разом з тим, в силу положень глави 10 КАС України «Розгляд справ за правилами спрощеного позовного провадження» підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає, що у разі виникнення питання про залишення позову без розгляду після відкриття провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, то вирішення вказаного питання не видається за можливе без виклику сторін.

Разом з тим, в межах даної справи, суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження у справі вирішив проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, але, виявивши факт пропуску позивачем строку звернення до суду, не вчинив дій щодо з`ясування позиції позивача з даного приводу шляхом проведення судового засідання з викликом сторін або переходу до розгляду справи в порядку загального позовного провадження та проведення підготовчого судового засідання.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апелянта про порушення судом першої інстанції положень частини 4 статті 9, частини 3 статті 123 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 480/106/19 .

Право особи на звернення до суду у разі, якщо остання вважає, що рішенням, діями або бездіяльністю з боку суб`єкта владних повноважень порушені її права, гарантоване ст. 55 Конституції України та ст.5 КАС України. Праву особи на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів кореспондує обов`язок суду забезпечити доступ до суду і за наявності відповідних підстав - розглянути справу та вирішити спір.

Норми, що регулюють строки подачі адміністративних позовів , безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним. воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності позовної заяви ,однак не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність та допускаючи різне ставлення до осіб при однакових обставинах .

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день надходження поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує.

Строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки

(2) Висновки апеляційного суду:

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і відхиляються апеляційним судом , як підстави для скасування судового рішення суду 1-ої інстанції .

Апеляційний суд, враховуючи принципи верховенства права, належного врядування, презумпції правомірності дій платника податків , практику ЄСПЛ , як джерело права, правові позиції Верховного суду , погоджується з висновком суду 1-ої інстанції, щодо наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду, так як ОСОБА_1 дізналася про оскаржувану вимогу 21.08.2019, а з позовом до суду звернулася 30.09.2019 року, тобто із порушенням встановленого 10-денного строку звернення до суду, який встановлений Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" без надання доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду із позовною заявою, враховуючи ,що витрата часу на пошуки представника для надання правової допомоги, винайдення грошових коштів для оплати судового збору, підготовка доказів і додатків до позову не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовною заявою.

Апеляційний суд доходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишення без змін ухвали суду 1-ої інстанції , так як відсутні підстави для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції,передбачені ст.320 КАС України , а порушення судом першої інстанції положень частини 4 статті 9, частини 3 статті 123 КАС України не призвело до неправильного вирішення питання та також вважає, що відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.8,19,22 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3,6,7,240,242,248,288,308,309,310, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст. 320,321,322,32,329 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення , а ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття ,та може бути, у разі відповідності вимогам ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30-ти днів

Повне рішення складене та підписане 06.04.2020 року

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Коваль М.П. Домусчі С.Д.