Справа № 200/14535/19-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2020-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2020 року справа №200/14535/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Гайдара А.В., Блохіна А.А., секретаря судового засідання Сухова М.Є., за участю позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 р. у справі № 200/14535/19-а (головуючий І інстанції Молочна І.С.) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та зобов`язання здійснити призначення та виплату пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (далі відповідач, УПФУ), в якому просив:

- визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області щодо не призначення та не виплати з 23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за вислугу років 24 роки 07 місяців відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року №1697-VII;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 01 листопада 2019 № 212, щодо відмови в призначенні та виплати з 23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за вислугу років 24 роки 07 місяців відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року №1697-VII;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області призначити та виплачувати з 23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за вислугу років 24 роки 07 місяців відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року №1697-VII;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області прийняти рішення (розпорядження) щодо призначення та виплати з 23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за вислугу років 24 роки 07 місяців відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року позовні вимоги задоволено частково, а саме суд: визнав протиправним та скасував рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 01 листопада 2019 року №212 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону України Про прокуратуру ОСОБА_1 ; зобов`язав Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №9530 від 23 жовтня 2019 року про призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України Про прокуратуру з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені решти позовних вимог, та задовольнити позов шляхом визнання протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області щодо не призначення та не виплати з 23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за вислугу років 24 роки 07 місяців відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, зобов`язання Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області призначити та виплачувати з 23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за вислугу років 24 роки 07 місяців відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, зобов`язання Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області прийняти рішення (розпорядження) щодо призначення та виплати з 23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за вислугу років 24 роки 07 місяців відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачем безпідставно відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років на підставі поданої ним 23 жовтня 2019 року заяви, оскільки ним було подано всі необхідні для цього документи. Також, відповідачем невірно обраховано його вислугу років, а саме його вислуга років складає 24 роки 07 місяців, в тому числі на посадах прокурора 16 років 05 місяців.

Позивач у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, вважає, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Представник відповідача у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність. Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він просив відмовити в задоволені апеляційної скарги позивача.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

23 жовтня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою №9530 про призначення пенсії за вислугу років згідно із Законом України Про прокуратуру.

До заяви додано наступні документи: копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 ; копія картки платника податків від 25 жовтня 2019 року; копія трудової книжки НОМЕР_2 ; копія посвідчення офіцера НОМЕР_3 ; копія посвідчення прокурора України № 052550; копія посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 , виданого 17 серпня 2016 року; копія диплома НОМЕР_5 від 29 червня 2001 року; копія додатку № 243252 до диплому НОМЕР_5 від 29 червня 2001 року; довідка № 14-212 вих. 19 від 17 жовтня 2019 року про заробітну плату, видана Військовою прокуратурою об`єднаних сил; довідка № 15-255 вих. 19 від 10 вересня 2019 року, видана Військовою прокуратурою об`єднаних сил; довідка № 15-257 вих. 19 від 10 вересня 2019 року, видана Військовою прокуратурою об`єднаних сил; витяг з послужного списку від 17 вересня 2019 року; довідка про безпосередню участь особи в операції об`єднаних сил, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 15-262 вих.19 від 13 вересня 2019 року; розрахунок вислуги років військовослужбовця на пенсію станом на 10 жовтня 2019 року; наказ № 570к від 20 вересня 2019 року Про оголошення вислуги років прокурору першого відділу процесуального керівництва, досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні управління процесуального керівництва ОСОБА_1 станом на 20 вересня 2019 року; довідка № 10/237 від 23 жовтня 2019 року про факт проживання.

Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області рішенням №212 від 01 листопада 2019 року відмовило позивачу в призначенні пенсії за вислугу років за нормами Закону України Про прокуратуру.

Рішення обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 має стаж роботи 07 років 11 місяців 28 днів, в тому числі на посадах прокурорів 04 роки 10 місяців 14 днів. Оскільки згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу за період з 01 січня 2004 року по 13 серпня 2012 року відсутні дані про сплату страхових внесків та заявником не було надано довідку про проходження військової служби, нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески, період роботи з 01 січня 2004 року по 13 серпня 2012 року не було враховано до стажу роботи.

Позивачем для підтвердження факту отримання грошового забезпечення сплати страхових внесків за період з 01 січня 2004 року по 13 серпня 2012 року та проходження служби, 27 листопада 2019 року подано відповідачу: довідку квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаєва від 18 листопада 2019 року № 4256; довідку військової частини НОМЕР_6 від 15 листопада 2019 року № 984; довідку Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 21 листопада № 179/1/17998; довідку військової частини НОМЕР_7 від 13 листопада 2019 року № 1314/8/577.

Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області листом від 13 грудня 2019 року №21035/02/34 повідомлено позивача, що за результатами розгляду його звернення, про неможливість прийняття до виконання наданих ним додаткових документів через те, що рішенням від 01 листопада 2020 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що позивачем надано усі передбачені законодавством документи щодо підтвердження пільгового стажу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 46 Конституцій України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (Далі Закон №1697-VII), визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Статтею 86 Закону №1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до частини 1 та 2 вказаної статті Закону, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

За положенням ч. 6-8 вказаної статті, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

До пенсії за вислугу років, призначеної згідно з цією статтею, встановлюються надбавки на утримання непрацездатних членів сім`ї та на догляд за одиноким пенсіонером у розмірах і за умов, передбачених чинним законодавством.

Право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

За частиною 13 статті 86 Закону, пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.

Рішення відповідача про відмову в призначені пенсії за вислугу років та не зарахування до стажу роботи період з 01 січня 2004 по 13 серпень 2012 обґрунтовано відсутністю відомостей щодо нього як застрахованої особи за вказаний період.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).

Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

Матеріали справи свідчать, що відповідний стаж роботи позивача, що зараховується до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з статтею 86 Закону №1697-VII, підтверджено записами в трудовій книжці та іншими поданими позивачем документами.

Також, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини 1 - 3 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058, сплачуються їх роботодавцями.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у статті 20 Закону № 1058, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

За статтею 21 Закону, персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Відповідно до положень ст.106 Закону № 1058, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і підлягають обов`язковій сплаті. Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 242/4793/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17, від 04 червня 2019 року у справі №235/900/17, від 27 лютого 2019 року у справі № 242/1871/17 та № 423/3544/16-а, від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Отже, позивач у даному випадку не повинен відповідати за неналежне виконання роботодавцем - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначені пенсії позивачу періодів його роботи.

Також, суд зазначає, що згідно з довідками про проходження військової служби, нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески, виданими Квартирно-експлуатаційним відділом Міністерства Оборони України від 18 листопада 2019 року №4256, Військовою частиною А0224 Міністерства Оборони України від 15 листопада 2019 року №984, архівною довідкою від 21 листопада 2019 року №179/1/17998, виданою Галузевим державним архівом Міністерства Оборони України, довідкою про заробіток для обчислення пенсії, виданою військовою частиною НОМЕР_7 Міністерства Оборони України 13 листопада 2019 року №1314/8/577, ОСОБА_2 в період з 01 січня 2004 року по 13 серпня 2012 року отримувалась заробітна плата (грошове забезпечення), з якої сплачувались страхові внески.

Отже, посилання відповідача на те, що роботодавцем не сплачуються страхові внески, є безпідставними, оскільки, як вже зазначалось, із заробітної плати позивача щомісячно утримувались суми страхових внесків, крім того, страхові внески за спірний період були сплачені, що підтверджується документами наявними в матеріалах справи та поданими під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, наявними документами підтверджено сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за період з 01 січня 2004 року по 13 серпня 2012 року. Отже, позивач має право на зарахування зазначеного стажу до вислуги років.

Крім того, постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За змістом пункту 4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Згідно пункту 4.2. Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Також, пунктом 1.7 Порядку № 22-1 передбачено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

За наведеного правового регулювання, підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення (перерахунок) пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Матеріали справи свідчать, що відповідач, отримавши 23 жовтня 2019 року заяву позивача №9530 про призначення пенсії за вислугу років згідно із Законом України Про прокуратуру, у порушення вимог Порядку не витребовував додаткові документи та не надавав позивачеві час для подання додаткових документів. Тобто, надані позивачем додаткові документи після прийняття рішення про відмову призначити пенсію не були відповідачем витребувані, враховані та не було надано їм належної оцінки щодо можливості зарахування до стажу спірного періоду.

На підставі викладеного суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 01 листопада 2019 року №212 про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років згідно Закону України Про прокуратуру є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо не призначення та не виплати з 23 жовтня 2019 року пенсії за вислугу років 24 роки 07 місяців відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, суд зазначає, що протиправність дій відповідача у даному випадку виражається у формі рішення, яке судом визнано протиправним та скасовано.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача прийняти рішення (розпорядження) щодо призначення та виплати з 23 жовтня 2019 року позивачу пенсії за вислугу років 24 роки 07 місяців відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, та призначити та виплачувати пенсію з 23 жовтня 2019 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 13.02.2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 року у справа № 461/2579/17, від 20.03.2018 року у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12.04.2018 року справа № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі "Путтер проти Болгарії" (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційними повноваженнями є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі "Олссон проти Швеції" від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

З практики Європейського суду також вбачає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення ( Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Колегією суддів враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже, з огляду на встановлені обставини справи та наведені норми законодавства, якими регулюються спірні відносини, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту, необхідним для поновлення порушеного прав позивача, є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням висновку суду.

Суд не приймає посилання позивача на висновки викладені в рішеннях Верховного Суду, оскільки рішення на які позивач посилаються стосуються іншого предмету та обставин ніж ті, що є предметом розгляду у даній справі.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 р. у справі № 200/14535/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 р. у справі № 200/14535/19-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 07 квітня 2020 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

А.А. Блохін