Справа № 1.380.2019.005782
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.005782 пров. № А/857/1497/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Гуляка В.В., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року (головуючий суддя Коморний О.І м. Львів, повний текст складено 20.12.2019) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області в якому просила скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача №0-2225 від 21.03.2019.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №0-2225 від 21.03.2019 Головного управлінням ДФС у Хмельницькій області. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Головне управління ДПС у Хмельницькій області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає його таким, що прийняте у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та з невідповідністю висновків суду обставинам справи тому просить скасувати рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що згідно п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПКУ об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПКУ є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток). - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік) (п.п, 266.4,1 п.266.4 ст. 266 ПКУ).

Відповідно до порядку обчислення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за наявності у власника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідно ставки податку (п.п. 266.7.1 п.п 266.7 ст. 266 ПКУ).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПКУ).

Згідно наявних в органах ДПС відомостей з реєстру платників податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за ОСОБА_1 зареєстровані об`єкти нерухомого майна:

квартира за-адресою АДРЕСА_1 (загальна площею 140,1 кв.м., розмір частки - 34/ 100 );

квартира за адресою АДРЕСА_2 (загальна площею 69.6 кв.м.).

Згідно п.38.6 підрозд. 10 розд.ХХ ПКУ об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, розташовані на тимчасово окупованій території та/або території населених пунктів на лінії зіткнення, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 ПКУ у період з 14 квітня 2014 року по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції та/або операції Об`єднаних сил (ООС).

Враховуючи вищевикладене в ГУ ДГІС у Хмельницькій області сформовано повідомлення-рішення від 21.03.2019 №0030904-580-2225 на суму 432,89 грн. (на об`єкт - квартира за адресою АДРЕСА_1 ) у зв`язку з тим. що другий об`єкт (квартира за адресою АДРЕСА_2 ) перебуває у власності ОСОБА_1 і не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно.

Однак, судом першої інстанції не було взято до уваги, те що податкове повідомлення-рішення винесене на підставі, у межах повноважень контролюючого органу та у спосіб, що передбачений чинним податковим законодавством України, із врахуванням всіх обставин, що мали значення для його прийняття.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.03.2019 ГУ ДФС у Хмельницькій області прийняло податкове повідомлення-рішення № 0-2225 яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі 432,89 грн.

Розглядаючи спір, судом першої інстанції правильно зазначено, що відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно пп. 266.1.2 п. 266.1 ст. 266 ПК України, визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб: а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Відповідно до пп. 266.2.2 п. 266.2. ст. 266 ПК Кураїни об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до пп 266.3.1., 266.3.2 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. 266.4.1. п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за базовий податковий (звітний) період (рік).

Пільги із сплати податку не надаються на об`єкти оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, використовуються у підприємницькій діяльності).

Згідно пп. 266.4.3. п. 266.4. ст. 266 ПК України, пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до: об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту; об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

Відповідно пп. 266.7.2. п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

У даній спірній ситуації, судом першої інстанції з`ясовано, що відповідач для розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік по об`єктах оподаткування що належать ОСОБА_1 використовував усю площу об`єкта нерухомості в розмірі 140,1 кв.м. та відповідно нарахував позивачці податкові зобов`язання.

Однак, згідно з витягу інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) (а.с.12-13) за позивачем зареєстровані об`єкти нерухомого майна:

- квартира за адресою АДРЕСА_1 (загальна площею 140,1 кв.м., розмір частки - 34/100);

- квартира за адресою АДРЕСА_2 (загальна площею 69,6 кв.м.).

Згідно п.38.6 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, розташовані на тимчасово окупованій території та/або території населених пунктів на лінії зіткнення, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 ПКУ у період з 14 квітня 2014 року по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції та/або операції Об`єднаних сил (ООС).

Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції, з чим погодилась колегія суддів, правильно вважав, що об`єкт нерухомості - квартира за адресою АДРЕСА_2 перебуває у власності ОСОБА_1 , але не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно.

Відповідно, частка у квартирі, що перебуває на праві спільної часткової власності позивача (34/100) в м.Львові становить площу в розмірі 47,634 кв.м. (140,1 X 34/100), тому має застосовуватись пільга у вигляді 60 м.кв. відповідно до пп «а» пп. 266.4.1. п. 266.4 ст. 266 ПК України.

Згідно пп. 266.9.1. п. 266.9. ст. 266 ПК України податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Судом першої інстанції встановлено, що об`єкт нерухомості, що є на праві спільної часткової власності позивача, знаходиться у м. Львів та згідно з даних копії паспорта ОСОБА_1 , встановлено, що позивач не була зареєстрована в Хмельницькій області, відповідно суд підставно вважав, що відповідач не мав повноважень виносити податкове повідомлення-рішення щодо майна і його власника, які знаходяться у Львівській області. Таким чином, враховуючи вказані вище положення Податкового кодексу України, складання податкового повідомлення-рішення контролюючим органом з місцезнаходженням у м. Хмельницький можливе лише у випадку перебування на обліку нерухомого майна платника податків за місцем розташування у м. Хмельницький, проте у власності позивача відсутнє майно у м. Хмельницький, а відтак суд дійшов обґрунтованого висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення № 0-2225 від 21.03.2019 винесене протиправно.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини будь-яке втручання державного органу в мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом» та держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення в дію «законів». При цьому, така концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи втручання мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні (рішення «Щокін проти України» пункти 50, 51; «Сєрков проти України» пункти 33, 34).

Тобто, Європейським судом з прав людини неодноразово наголошувалося у своїх рішення, що введене державою законодавство, на підставі якого відбувається втручання у мирне володіння майном, має бути чітким, зрозумілим та передбачуваним для громадян, що також підтверджує обґрунтованість висновку щодо неможливості збігу у часі періоду опублікування рішення про встановлення податку та плановим періодом (у якому планується встановити місцевий податок).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року по справі № 1.380.2019.0035782 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді В.В. Гуляк

Н.В. Ільчишин

повний текст складено 08.04.2020