Справа № 160/9066/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2020-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
08 квітня 2020 року м. Дніпросправа № 160/9066/19
Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),
суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі заяву представника ОСОБА_1 - Чіняєвої Ольги Миколаївни про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат у справі
за позовом представника ОСОБА_1 - Чіняєвої Ольги Миколаївни
до Дніпровської митниці Держмитслужби
про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості,-
В провадженні Третього апеляційного адміністративного суду перебуває адміністративна справа №160/9066/19 за позовом представника ОСОБА_1 - Чіняєвої Ольги Миколаївни до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2020 року апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби залишено без задоволення, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року по справі №160/9066/19 залишено без змін.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2020 року апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби задоволено частково. Додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року по справі №160/9066/19 скасовано в частині стягнення з Дніпровської митниці Держмитслужби витрат, пов`язаних із залученням перекладача в розмірі 432,00 гривні. Заяву представника ОСОБА_1 - Чіняєвої Ольги Миколаївни в частині стягнення з Дніпровської митниці Держмитслужби витрат, пов`язаних із залученням перекладача в розмірі 432,00 гривні залишено без задоволення. В іншій частині додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року по справі №160/9066/19 залишено без змін.
27 березня 2020 року на адресу Третього апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 - Чіняєвої Ольги Миколаївни надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат в якій, представник Позивача просить ухвалити додаткове судове рішення про стягнення з відповідача на корить позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1900 грн.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави заяви, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно із ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або Третьою особою.
Згідно з ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України врегульовано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
З матеріалів справи встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу під час апеляційного розгляду справи №160/9066/19 у розмірі 1900 грн. Позивачем до суду апеляційної інстанції надано:
- копію додаткової угоди №2 до договору про надання правової допомоги від 02.09.2019 року;
- копію рахунку на оплату від 10.03.2020 №6;
- роздруківку скриншоту історії платежів з банківського сервісу «Інтернет-банкінг» Приват24;
- копію акту надання послуг №2 до договору про надання правової допомоги від 08.08.2019.
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що пунктом 10.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 визначено, що під час здійснення розрахунків за допомогою систем «клієнт-банк», «клієнт-Інтернет-банк» тощо застосовуються електронні розрахункові документи. Якщо це передбачено договором між банком та клієнтом, то використання клієнтом системи не виключає можливе оброблення банком документів клієнта на паперових носіях.
Реквізити електронного розрахункового документа, що використовуються в системах «клієнт-банк», «клієнт-Інтернет-банк», визначаються договором між банком та клієнтом, але обов`язково цей документ має містити такі з них: дату і номер; найменування, код платника та номер його рахунку; найменування, код одержувача та номер його рахунку; суму цифрами; призначення платежу; електронний(і) підпис(и) відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань застосування електронного підпису в банківській системі України; інші реквізити, які під час формування електронного розрахункового документа системою електронних платежів розміщуються в полі «Допоміжні реквізити».
Враховуючи викладене, якщо сплату здійснено через банківський сервіс «Інтернет-банкінг», у тому числі Приват 24, то роздрукована електронна квитанція, яка містить обов`язкові реквізити електронного розрахункового документа, визначені п. 10.5 Інструкції № 22 є документом, що підтверджує здійснення відповідної операції.
Проаналізувавши вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов про відсутність належних доказів фактичного понесення позивачем витрат на правову допомогу, оскільки роздруківка скриншоту історії платежів з банківського сервісу «Інтернет-банкінг» Приват24 не є документом, що підтверджує оплату коштів.
Зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що Позивач належним чином документально не підтвердив суму витрат, понесених останнім, на професійну правничу допомогу адвоката у цій справі в розмірі 1900 грн., з огляду на відсутність документу, який підтверджує фактичну оплату позивачем суми 1900 грн. за надання правничої допомоги.
Відповідно до ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно ч.3 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що заява представника Позивача про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 139, 252, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - Чіняєвої Ольги Миколаївни про стягнення з Дніпровської митниці Держмитслужби на корить ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1900 грн у справі №160/9066/19 за позовом представника ОСОБА_1 - Чіняєвої Ольги Миколаївни до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості відмовити.
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Головуючий - суддя В.В. Мельник
суддя Д.В. Чепурнов
суддя С.В. Сафронова