Справа № 320/6588/19
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 квітня 2020 року справа № 320/6588/19
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 04.11.2019 №.

Стягнуто на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код: 43141377, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд.5-А).

13.03.2019 на адресу суду від представника позивача - адвоката Захарка Івана Ігоровича надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у справі №320/6588/19 на користь ОСОБА_1 у розмірі 3000,00 грн.

27.03.2020 на адресу суду від представника позивача - адвоката Захарка Івана Ігоровича надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів направлення відповідачу заяви про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із доданими до неї документами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2020 призначено судове засідання з розгляду заяви представника позивача про відшкодування витрат на правову допомогу на 09.04.2020.

У судове засідання, призначене на 09.04.2020, сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином та своєчасно.

У той же час, 31.03.2020 від представника позивача на офіційну електронну адресу суду надійшло клопотання про розгляд заяви без участі представника позивача.

Крім того, 09.04.2020 на офіційну електронну адресу суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення на заяву представника позивача про відшкодування витрат на правову допомогу від 08.04.2020.

Відповідно до положень статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Частиною третьою статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239) «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020 року до 24.04.2020 на усій території України встановлено карантин.

Беручи до уваги викладене, враховуючи скорочені строки ухвалення додаткового судового рішення, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, суд з метою недопущення створення можливої небезпеки здоров`ю людини та забезпечення дотримання процесуальних прав учасників справи, у тому числі, на участь у розгляді справи, вважає за доцільне вирішити питання про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі №320/6588/19 у порядку письмового провадження.

Перевіривши доводи заяви щодо необхідності ухвалення додаткового рішення у зв`язку з витратами позивача на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Представником позивача адвокатом Захарком Іваном Ігоровичем заявлені до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою позивачем від адвоката в рамках адміністративної справи № 320/6588/19 у суді в розмірі 3000,00 грн.

У письмових запереченнях від 08.04.2020, поданих на заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування витрат на правову допомогу, представником відповідача зазначено про те, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. є неспівмірними з позовними вимогами, а сума витрат у розмірі 3000,00 грн. є завищеною, адже сягає 50 % від ціни позову. Крім того, представник відповідача посилається на неналежну підготовку представника позивача при написанні позовної заяви, дослідженні матеріалів та доказів по справі, адже ухвалою суду позов залишався без руху через його недоліки. У зв`язку з викладеним, відповідач просить суд зменшити заявлену суму витрат на професійну правничу допомогу.

Дослідивши матеріали справи та докази, додані до заяви про ухвалення додаткового судового рішення, суд зазначає таке.

Так, в матеріалах справи міститься Договір від 20.11.2019 № 20-11-19-1 про надання правової допомоги, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Клієнт) та Захарком Іваном Ігоровичем (Адвокат) про надання правової допомоги, за яким Адвокат зобов`язався надавати за завданням (дорученням) Клієнта юридичні послуги та правову допомогу, описану в Додатку №1 до цього Договору, а Клієнт зобов`язався оплатити послуги/допомогу у порядку та у строки, встановлені цим Договором (а.с.139).

Відповідно до п. 3.1 договору гонорар Адвоката та порядок його сплати визначається у Додатку №2 до цього Договору. Згідно із п.3.3. договору Клієнт відшкодовує Адвокату додатково до сплати Гонорару усі додаткові документально підтверджені фактичні витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, та необхідні для виконання Договору протягом п`яти банківських днів з дати отримання відповідного рахунку Адвоката.

У додатку №1 "Перелік №1 послуг, які надаються Клієнту" до Договору від 20.11.2019 №20-11-19-1 про надання правової допомоги сторони визначили наступний перелік послуг, які надаються Клієнту, зокрема, підготовка позову та подальше представництво прав та законних інтересів Клієнта в адміністративній справі по оскарженню податкового повідомлення-рішення від 04.11.2019 № (а.с.140).

У Додатку №2 "Гонорар Адвоката та порядок його сплати" до Договору від 20.11.2019 №20-11-19-1 про надання правової допомоги сторони визначили наступний Гонорар Адвоката за надання правової допомоги і юридичних послуг, зазначених в Переліку №1: 3000,00 грн. за підготовку документа, зокрема, позовної заяви; 500 грн. за підготовку будь-якого іншого процесуального документа у справі (пояснення, клопотання, заяви, супровідного листа; 500 грн. за участь в одному судовому засіданні по справі (а.с.141).

До заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу надано копію акта №1 приймання-передачі від 06.03.2020, відповідно до якого адвокат Захарко Іван Ігорович надав професійну правничу допомогу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 20.11.2019 №20-11-19-1, пов`язану з підготовкою позову в адміністративній справі по оскарженню податкового повідомлення-рішення від 04.11.2019 № на суму 3000,00 грн. (а.с.142).

Представником позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу додано до матеріалів справи копію меморіального ордеру №@2PL230664 від 20.11.2019 на суму 3000,00 грн. (а.с.143).

Згідно з частиною 7 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12.09.2018 (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа №826/856/18) зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Крім того, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява №34884/97, п.30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Таким чином, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до ст.30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставин Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд зазначає, що згідно акта №1 приймання-передачі від 06.03.2020 адвокат Захарко Іван Ігорович надав професійну правничу допомогу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 20.11.2019 №20-11-19-1, пов`язану з підготовкою позову в адміністративній справі по оскарженню податкового повідомлення-рішення від 04.11.2019 № на суму 3000,00 грн., яка й була сплачена позивачем адвокату на підставі меморіального ордеру №@2PL230664 від 20.11.2019 на суму 3000,00 грн.

Відповідач у письмових запереченнях від 08.04.2020 звертає увагу суду на неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, яка обґрунтована посиланням на незначну складність справи, сталу судову практику у даній категорії справ, ціну позову, а також допущеними помилками при підготовці позовної заяви, що потягло залишення позовної заяви без руху.

Суд частково погоджується із доводами відповідача про те, що дана справа є справою незначної складності і судова практика в даній категорії справ є усталеною з точки зору одностайних правових висновків Верховного Суду, а також зважує на те, що ціна позову складає 6791,49 грн., проте не вважає обґрунтованими доводи відповідача щодо наслідків допущеної представником позивача помилки при підготовці позовної заяви.

Так, дійсно ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 позовну заяву залишено без руху, позивача зобов`язано надати суду уточнену позовну заяву, а саме зазначити правильні реквізити рішення суб`єкта владних повноважень, яке позивач просить суд визнати протиправним та скасувати.

Отже, допущена представником позивача помилка стосувалась виключно помилкового зазначення в прохальній частині позову реквізитів оскаржуваного рішення, в той же час по змісту позовної заяви є зрозумілим, що позивачем оскаржується саме податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 04.11.2019 № і наведене обґрунтування позову, тобто підстави заявленого позову, стосуються саме податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 04.11.2019 №.

Враховуючи викладене, фактичний об`єм виконаної адвокатом роботи, зокрема, складання позовної заяви обсягом шість аркушів, складність справи, а саме вказана справа є справою незначної складності, ціну позову (6791,49 грн.), суд вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок Головного управління ДПС у Київській області у розмірі 2000,00 грн.

Вказаний розмір витрат обумовлений об`єктивною тривалістю часу, яку мав витратити адвокат під час підготовки позовної заяви у справі №320/6588/19, якістю та об`ємом підготовлених матеріалів, а також складністю питань, які були предметом розгляду у справі.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 132, 137 ,139, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

1. Заяву представника позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - Захарка Івана Ігоровича про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.

2. Постановити додаткове судове рішення, яким стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код: 43141377, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд.5-А).

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Кушнова А.О.