Справа № 200/1227/20-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2020-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2020 р. Справа№200/1227/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо неврахування у страховий (трудовий) стаж при призначенні пенсії ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.2004 року по 01.08.2019 року у закладі з надання психіатричної допомоги у подвійному розмірі; періоду роботи з 17.08.1978 року по 16.08.1979 року в однократному розмірі у загальний страховий (трудовий) стаж,

- зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області врахувати у страховий (трудовий) стаж при призначенні пенсії ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.2004 року по 01.08.2019 року у закладі з надання психіатричної допомоги у подвійному розмірі; періоду роботи з 17.08.1978 року по 16.08.1979 року в однократному розмірі у загальний страховий (трудовий) стаж,

- зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням у страховий (трудовий) стаж періоду роботи з 01.01.2004 року по 01.08.2019 року у закладі з надання психіатричної допомоги у подвійному розмірі; періоду роботи з 17.08.1978 року по 16.08.1979 року в однократному розмірі у загальний страховий (трудовий) стаж, у межах шестимісячного строку з часу звернення до суду, тобто з 27.07.2019 року, та сплатити недоотримані суми пенсій з 27.07.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що він є пенсіонером, перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсію за віком на загальних підставах з 20.08.2013 року. У грудні 2019 року він звернувся до управління з заявою про надання інформації щодо розміру його пенсії. З відповіді відповідача вбачається, що останнім не зараховано до страхового (трудового) стажу період роботи з 01.01.2004 року по 01.08.2019 року у подвійному розмірі. Також, позивач зазначає, що у період часу з 01.08.1978 року по 16.08.1979 року він працював в обласній психіатричній лікарні на посаді лікаря-інтерна, що підтверджується трудовою книжкою, проте відповідачем враховано у загальний страховий (трудовий) стаж період з 01.08.1978 року по 16.08.1978року. Причини відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду з 01.01.2004 року по 01.08.2019 року у подвійному розмірі та відмови у зарахуванні у загальний страховий стаж періоду з 17.08.1978 року по 16.08.1979 року у відповіді не зазначено.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його право на гідне пенсійне забезпечення.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 200/1227/20-а та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

У строк, встановлений судом через відділ документообігу та архівної роботи суду відповідачем було надано відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог позивача. В обґрунтування заперечень зазначив, що позивач просить зарахувати період роботи у міській психіатричній лікарні №7 м.Маріуполя з 01 січня 2004 року по 01 серпня 2019 року в подвійному розмірі саме до страхового стажу, який впливає на розмір пенсії, що чинним законодавством не передбачено. У своєму запереченні, звертає увагу на те, що поняття «страховий стаж» було введено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відтак Закон України « Про пенсійне забезпечення» не регулював та не міг регулювати порядок обчислення стажу. Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає можливість зарахування до страхового стажу за раніше діючим порядком лише періодів роботи, які є стажем роботи для призначення пенсії та набуті до 01 січня 2004 року. Таким чином, в управління відсутні підстави для зарахування у пільговому розрахунку період роботи позивача з 01.01.2004 року по 01.08.2019 року, так як цей період роботи приходиться на час дії Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у повному обсязі.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_2 виданий 19 серпня 1998 року Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () орган виконавчої влади, який в даних правовідносинах здійснює повноваження, покладені Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженимУказом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011 (далі за текстом - Положення №384/2011).

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Відповідно до матеріалів справи, на підставі особистої заяви про призначення пенсії за віком від 16.08.2013 року ОСОБА_1 управлінням призначено пенсію за віком на загальних підставах з 20.08.2013 року, що підтверджується розпорядженням відповідача від 18.09.2013 року.

Як вбачається з листа відповідача на запит представника позивача від 27.12.2019 року №14252/34-2/03, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Закону України «Про пенсійне забезпечення» (пенсія за віком) з 20.08.2013 року. Загальний страховий стаж враховано за період з 03.08.1970 року по 28.02.2018 року та складає 70 років 07 місяців 29 днів. ОСОБА_1 зараховано період роботи з 10.09.1979 року по 31.12.2003 року у психіатричній лікарні у подвійному розмірі.

Також, до вищезазначеного листа, відповідачем було надано витяг з пенсійної справи позивача щодо розрахунку стажу, з якого вбачається, що відповідачем взагалі не зараховано до страхового стажу спірний період з 17.08.1978 року по 16.08.1979 року, та починаючи з 01.01.2004 року позивачу зараховані періоди до страхового стажу без подвійного розміру.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача, у зв`язку з чим змушений був звернутися до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості, гарантоване громадянам України частиною 1 статті 46 Конституції України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно із частиною 1 статті 9 Закону № 1058-IVвідповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 10 Закону № 1058-IV встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника) призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 3 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 4 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

З аналізу наведених норм вбачається, що особа має право на пільгове обчислення страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, лише за періоди роботи до 01.01.2004 року, а після 01.01.2004 року пільговий порядок застосовується лише в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Згідно з абзацом 2 пункту 16 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Пунктом «а» статті 2 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) встановлено, що за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до статті 6 Закону № 1788-XII особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Згідно із статтею 60 Закону № 1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають, працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку про те, що законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення» встановлено вичерпний перелік видів пенсій і особі призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Судом встановлено, що позивач з 20.08.2013 року отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з моменту призначення позивачу пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», між ним та відповідачем виникли правовідносини у сфері пенсійного забезпечення, які урегульовані саме на підставі норм вказаного Закону.

Аналіз положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» свідчить про те, що стаття 60 цього Закону застосовується у випадку призначення особі трудової пенсії за вислугу років на підставі саме цього Закону та враховується для обчислення пільгового стажу роботи.

Враховуючи те, що позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», то у відповідача відсутні підстави для зарахування періоду роботи після 01.01.2004 (з 01 січня 2004 року по 01 серпня 2019 року) в подвійному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24.01.2019 у справі № 265/4648/14-а, у постанові від 11.10.2019 у справі №329/553/17 та узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими ним у постанові від 23.01.2019 у справі №485/103/17 та від 11.12.2018 у справі № 310/385/17.

За наведених обставин, вирішення питання про зарахування періоду роботи з 01.01.2004 року по 01.08.2019 року у закладі з надання психіатричної допомоги у подвійному розмірі та здійснити у зв`язку з вказаним перерахунок пенсії може мати місце виключно при вирішенні питання про призначення пенсії за вислугу років. Натомість, як встановлено судом позивач пенсії за вислугу років не отримує, із заявою до відповідача про призначення пенсії за вислугу років не звертався.

Враховуючи зазначене, підстави для зарахування позивачу періоду роботи з 01 січня 2004 року по 01 серпня 2019 року у закладі з надання психіатричної допомоги у подвійному розмірі відсутні.

Щодо позовних в частині неврахування відповідачем у страховий стаж при призначенні пенсії періоду роботи з 17.08.1978 по 16.08.1979 року, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Абзацом першим пункту 17 Порядку № 637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

В свою чергу, пункт 18 Порядку № 637 передбачає, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 від 10.08.1970 року, в останній містяться наступні записи: запис №5 від 01.08.1978 року позивач прийнятий в Облпсихлікарню на посаду лікаря-інтерна (наказ від 02.08.1978 року №89-к) та запис №6 від 16.08.1979 року відповідно до якої, позивач звільнений у зв`язку з закінченням інтернатури (наказ від 22.08.1979 року №303).

Таким чином, судом встановлено, що позивач за період з 01.08.1978 року по 16.08.1979 року працював в Облпсихлікарні на посаді лікаря-інтерна.

Між тим, як вбачається з розрахунку стажу позивача, останньому зараховано до страхового стажу лише 16 днів за період з 01.08.1978 року по 16.08.1978 року.

Будь-яких обгрунтувань чи пояснень з приводу не зарахування періоду з 17.08.1978 року по 16.08.1979 року, відповідачем ані у відзиві, ані у своєму листі від 27.12.2019 року №1422/34-2/03 не зазначено.

Вищенаведені обставини справи дають суду підстави дійти висновку, що відповідачем безпідставно при призначенні пенсії не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 17.08.1978 року по 16.08.1979 року в Облпсихлікарні на посаді лікаря-інтерна, у зв`язку з чим, позовні вимоги в частині визнання протиправними дії відповідача щодо неврахування у страховий стаж при призначенні пенсії періоду роботи з 17.08.1978 по 16.08.1979 року підлягають задоволенню.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини (зокрема, постанови по справі Олссон проти Швеції від 24.03.1988 (скарга № 10465/83), запорукою вірного застосування - дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг цих повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування, рішення органу має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дій) суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень (у т. ч. колегіальний орган) прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Одночасно суд зазначає, що поновлення порушеного права позивача має відбутись з моменту призначення йому пенсії, тому перерахунок відповідач зобов`язаний здійснити саме з дати призначення пенсії, 20.08.2013 року.

Зважаючи, що судом визнано протиправними дії відповідача щодо неврахування у страховий стаж при призначенні пенсії періоду роботи з 17.08.1978 по 16.08.1979 року, а інших підстав для відмови в його зарахуванні не вбачається, суд констатує наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати вказаний стаж та здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача саме з дати її призначення 20.08.2013 року, з урахуванням виплачених сум.

Щодо решти доводів сторін суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, на переконання суду позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на вищевикладене, оскільки адміністративний позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо неврахування у страховий стаж при призначенні пенсії ОСОБА_1 періоду роботи з 17.08.1978 по 16.08.1979 року в Облпсихлікарні на посаді лікаря-інтерна.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Зелінського, 27-А, РНОКПП 42171861) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи з 17.08.1978 по 16.08.1979 року в Облпсихлікарні на посаді лікаря-інтерна та здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням періоду роботи з 17.08.1978 по 16.08.1979 року в Облпсихлікарні на посаді лікаря-інтерна з дати її призначення - 20.08.2013 року, з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Зелінського, 27-А, РНОКПП 42171861).

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 08 квітня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя П.В. Кочанова