Справа № 560/1784/20
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1784/20
УХВАЛА

іменем України

06 квітня 2020 рокум. Хмельницький

Суддя Хмельницького окружного адміністративного суду Петричкович А.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Кам`янець-Подільської міської ради про визнання неправомірним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом від 18.03.2020, в якому просить визнати неправомірним та скасувати рішення Кам`янець-Подільської міської ради від 05.11.2019 № 74/79 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 », згідно якого гр. ОСОБА_2 було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 403 кв.м. (0,0403 га) за адресою АДРЕСА_1 за рахунок земель Кам`янець-Подільської міської ради з земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14.01.2020 Кам`янець-Подільською міською радою Хмельницької області прийнято рішення № 62/84 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 », згідно якого надано гр. ОСОБА_1 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 360 кв.м. (0,0360 га) за адресою АДРЕСА_1 за рахунок земель Кам`янець-Подільської міської ради з земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. З метою виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), звернулась до ФОП ОСОБА_3 яким було розроблено технічну документацію. Однак, листом від 11.03.2020 № 72 ФОП ОСОБА_3 повідомив, що «формування земельної ділянки площею 0,360 кв.м. не можлива, оскільки сусіднім землекористувачем гр. ОСОБА_2 , замовлено та виготовлено технічну документацію, відтак на сьогодні у системі координат внесено дані до Державного земельного кадастру, присвоєно кадастровий номер, а тому подальше проектування та присвоєння кадастрового номеру для земельної ділянки можлива у випадку зменшення площі, або скасування рішення Кам`янець-Подільської міської ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою гр. ОСОБА_2 ». Згідно договору купівлі-продажу від 11.08.1998 року, ОСОБА_1 придбала 11/25 частин будинковолодіння за номером АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 на земельній ділянці 703 кв.м. В подальшому, було виділено в натурі свою частину, так, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.09.2018 за гр. ОСОБА_4 зареєстровано право власності на житловий будинок - Б-І. загальною площею 90,2 кв.м., житлова площа, 43,8 кв.м., погріб - И, сарай - 3, вбиральня - з, - частка - 1. Таким чином, право спільної часткової власності із визначенням часток припинено. З причин наведених вище, між нею та ОСОБА_2 має бути проведений розподіл земельної ділянки в «рівних частинах», оскільки кожен є рівноправним власником будинковолодіння. Загальна площа земельної ділянки складає 720 кв.м, тобто їй та ОСОБА_2 має бути виділено в користування по 360 кв.м. Однак, всупереч рівності у правах та можливості поділу і отримання у користування по 360 кв.м., неправомірно рішенням 05.11.2019 № 74/79 79, Кам`янець-Подільської міської ради надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 », площею 403 кв.м., умовно залишаючи 317 кв.м., позбавляючи права на в`їзд, виїзд від свого будинку, та з порушення вимог ДБН.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

У розумінні пункту 1 частини першої статті 4 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Визначальною ознакою справи, яка має розглядатись у порядку адміністративної юрисдикції, є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Визначальною ознакою справи, яка має розглядатись у порядку адміністративної юрисдикції, є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Отже, оскаржуване рішення Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області № 74/79 від 05.11.2019 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 » вже реалізоване третьою особою, яку визначив позивач ОСОБА_2 , що вказує на спір між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки за адресою по АДРЕСА_4 .

Таким чином, цей спір є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер, а саме є спором позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (третя особа за визначенням позивача), оскільки не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку міської ради як суб`єкта владних повноважень, а стосується захисту його приватного інтересу щодо суміжних земельних ділянок на які надано дозволи на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Хоч позивач заявляє, що оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень про надання дозволу на розроблення технічної документації з землеустрою, однак провідним мотивом цих вимог є бажання отримати результат, який у кінцевому підсумку має призвести до поновлення (зміни, виникнення) права користування позивача на одну й ту саму земельну ділянку (її частину), і щодо якої прийнято рішення міською радою відносно третьої особи та позивача про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) кожному окремо. Тобто, фактично у даних правовідносинах має місце спір між позивачем і третьою особою стосовно права користування (власності) земельної ділянки по АДРЕСА_1 ( ОСОБА_2 ) та 10а (Кіященко Н.М.), м. Кам`янець - Подільського, яка відносилась до будинковолодіння, яке було поділено, відповідно до договору про поділ нерухомого майна №606 від 02.08.2018.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не можна вважати публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права фізичною особою чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, хоч у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 826/240/16, від 21.08.2019 по справі № 305/216/18, від 09.10.2019 по справі №605/567/17, а також в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №344/8417/17.

У п. 24 рішення в справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі "Занд проти Австрії" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також потрібно враховувати, що згідно з ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Таким чином, з урахуванням вищевказаних висновків, вказаних у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, суд вважає, що цей спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, так як є цивільним (право користування (власності) земельної ділянки по АДРЕСА_1 ( ОСОБА_2 ) та 10а (Кіященко Н.М.), м. Кам`янець-Подільського. Цей висновок суду, також підтверджує ухвала Кам`янець-Подільського міськрайонного суду (провадження №2/676/955/19) від 07.11.2019 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Кам`янець-Подільська міська рада, про встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою, яка свідчить про обізнаність ОСОБА_1 щодо порядку вирішення спору з ОСОБА_2 у належний спосіб.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України, і підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України, немає.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 170, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`янець-Подільської міської ради про визнання неправомірним та скасування рішення - відмовити.

Судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Копію ухвали разом з позовною заявою та додатками до неї направити позивачу.

Роз`яснити позивачу, що справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Повне судове рішення складене 06 квітня 2020 року

Головуючий суддяА.І. Петричкович