Справа № 369/16548/18
Суддя: Гребенюк В. В.
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2020 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Добривечір А.О., представника позивача Савченка Миколи Анатолійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби в Київській області, про визнання протиправним та скасування рішення, -

УСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Управління Державної міграційної служби в Київській області (надалі за текстом - відповідач), про визнання протиправним та скасування рішення.

В обгрунтування позову зазначив, що він прибув на територію України до близьких родичів та друзів, з метою їх відвідування та допомоги по господарських справах. 09.10.2018 року його було затримано працівниками Управління Державної міграційної служби в Київській області. Відносно нього було винесено рішення відповідачем про примусове повернення до країни походження із забороною в`їзду на територію України терміном на три роки.

Оскільки вказане рішення, на думку позивача було незаконним, протиправним та необгрунтованим, а також обмежує його можливість у спілкуванні з родичами та близькими друзями, позивач звернувся до суду за захистом прав.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.12.2018 року підсудність справи визначено за Подільським районним судом м. Києва.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22.02.2019 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для подання відзиву.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача відзив у встановлений строк не подав, вніс клопотання про розгляд справи без його участі, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи і відповідні їм правовідносини.

09.10.2018 року позивача було затримано в адміністративному порядку працівниками Управління Державної міграційної служби в Київській області у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП України з таких мотивів: «для з`ясування обставин правопорушення, причин та умов, що сприяли затриманню на термін до 3-х годин», відповідно до протоколу МКО № 000070 (а.с. 18-19).

Того ж дня, уповноваженою посадовою особою Управління Державної міграційної служби в Київській області було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП відносно позивача з формулюванням «09.10.18 р. співробітниками ВОЗНМРВ УДМС України в Київській області спільно зі співробітниками УЗЕ в Київській області ДЗЕ НП України о 10:40 був виявлений громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування на території України, а саме Постанову № 150 КМУ» (а.с. 14-15). Відносно позивача було винесено постанову ПН МКО 086343 від 09.10.2018 року про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 1 700 гривень (а.с. 16-17).

Крім того, 09.10.2018 року відносно позивача винесено рішення № 33 про примусове повернення до країни погодження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, у якому, зокрема, зазначено, що під час перевірки документів встановлено, що громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_1 прибув на територію України, заходів для легалізації свого становища в Україні не вживав. Постійного місця проживання і реєстрації та постійного джерела доходів на території України, сімейних або родинних зв`язків не має. Перебування позивача на території України може суперечити інтересам охорони громадського порядку, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні. Законних підстав для подальшого перебування на території України позивача немає, у зв`язку з чим, вирішено примусово повернути позивача до країни походження або третьої країни, зобов`язати його покинути територію України в термін до 14.10.2018 року та заборонити в`їзд на територію України терміном на три роки (а.с. 11-13).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (надалі за текстом -Закон № 3773-VI), іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Пунктом 14 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI визначено, що нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною 1 статті 23 Закону № 3773-VI передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Частиною 1 статті 26 Закону № 3773-VI встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Отже, іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у їх діях ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Згідно з п. 1.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджених наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБ України від 23.04.2012р. № 353/271/150, примусове повернення передбачає виїзд іноземця з України за рішенням територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону (стосовно іноземців, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органів СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин про підстави прийняття такого рішення прокурора з оформленням відповідних документів, доведенням до іноземця зобов`язання про його добровільний виїзд з України, у визначений у рішенні строк та здійсненням подальшого контролю за виконанням іноземцем цього зобов`язання.

Відповідно до 2.1 Інструкції, Рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства готується у двох примірниках посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, яких затримано у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) та органу СБУ і затверджується начальником (заступником начальника) відповідного органу або особою, яка виконує його обов`язки, за наявності підстав, зазначених у пункті 1.6 розділу І цієї Інструкції, з подальшим повідомленням щодо рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства протягом 24 годин прокуророві за територіальністю про підстави прийняття такого рішення.

Рішення про примусове повернення за межі України оголошується іноземцю у присутності перекладача та законного представника (на вимогу затриманого) під підпис та обліковується посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у Журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (п.2.5 Інструкції).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 3773-VI в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду. Вказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Пунктом 18 Постанови № 1 від 25.06.2009 року Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» передбачено, що при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в`їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». При цьому необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд. Судам під час розгляду спорів про заборону в`їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в`їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Суд встановив, що обставини, вказані у рішенні № 33 від 09.10.2018 року, якими обгрунтовувалося його винесення, є аналогічними тим, на підставі яких позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил перебування в Україні за ч. 1 ст. 203 КУпАП, і не є підставами для заборони в`їзду на території України, перелік яких встановлено Законом № 3773-VI. Незважаючи на те, що у рішенні вказано, що перебування позивача на території України «може суперечити інтересам охорони громадського порядку, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні», однак, належним чином не обгрунтовано, у який саме спосіб перебування вказаної особи в Україні може зашкодити інтересам охорони громадського порядку та захисту прав і законних інтересів інших осіб, чим фактично порушується принцип правової визначеності.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано доказів щодо того, що його посадовими особами під час винесення рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянство, було належним чином обґрунтовано заборону в`їзду позивачу на територію України строком на три роки.

Відповідач не виконав в повній мірі свій обов`язок щодо доказування правомірності своїх дій, а відтак, рішення № 33 від 09.10.2018 року про примусове повернення до країни погодження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким позивачу заборонено в`їзд на територію України строком на три роки, є невмотивованим та необґрунтованим.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі та скасування рішення суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 9, 77, 194, 245-246, 250, 251, 268, 272, 286, 293, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Київській області, про визнання протиправним та скасування рішення -задовольнити;

Визнати протиправним та скасувати рішення № 33 від 09.10.2018 року, про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Вірменія, ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині заборони громадянину Республіки Вірменія, ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), в`їзду на територію України терміном на три роки;

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В.Гребенюк