Справа № 320/6503/19
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2020 року № 320/6503/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ФОП ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати податкову вимогу ГУ ДФС у Київській області від 22 травня 2019 року №45060-53;

- визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ДФС у Київській області про опис майна у податкову заставу № 780 від 22.05.2019;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області (Ідентифікаційний код: 43141377) самостійно або через свої відокремлені підрозділи вчинити дії щодо відображення у інтегрованій картці Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) здійснених оплат єдиного податку за платіжними дорученнями № 20 від 28 січня 2019 року на суму 1 200,00 грн., № 22 від 20 лютого 2019 року на суму 1 020,00 грн., № 26 від 20 березня 2019 року на суму 1245,00 грн., № 31 від 18 квітня 2019 року на суму 1385,00 грн., № 36 від 24 травня 2019 року на суму 1410,00 грн., № 41 від 20 червня 2019 року на суму 1385,00 грн., № З від 18 липня 2019 року на суму 1490,00 грн., № 7 від 19 серпня 2019 року на суму 1855,00 грн;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області (Ідентифікаційний код: 43141377) вчинити дії щодо зняття Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) з обліку у відокремленому підрозділі Вишгородське управління головного управління ДПС у Київській області та взяття на облік у відокремленому підрозділі Ірпінське управління головного управління ДПС у Київській області.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваних рішень, якими до позивача безпідставно застосовано санкції, передбачені податковим законодавством. Зазначено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 у повному обсязі виконано обов`язок зі сплати єдиного податку за 1 квартал 2019 року згідно поданої податкової декларації, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Наголошено, що обставина об`єднання територіальних громад сіл Гаврилівка та Тарасівщина Вишгородського району з подальшим приєднанням до Бучанської міської ОТГ, у зв`язку із чим відбулась зміна бюджету, до якого зараховуються місцеві податки, та той факт, що контролюючим органом не здійснено зміну обліку позивача як платника єдиного податку, вказують на необґрунтованість та незаконність дій відповідача.

Відповідач проти позову заперечував, подав до суду письмовий відзив, в якому вказав, що станом на 21.05.2019 за позивачем обліковується податковий борг по єдиному податку з фізичних осіб, який виник на підставі самостійно задекларованих сум податкових зобов`язань. Тому, на переконання відповідача, прийнята ним вимога про сплату боргу є законною та обґрунтованою.

Ухвалою суду від 02.12.2019 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

На підставі ухвали КОАС від 29.01.2020, суд вирішив здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

У судове засідання, призначене на 27.02.20 сторони, належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, не з`явились. Представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи без його участі.

Враховуючи наведене та керуючись приписами статті 205 КАС України, суд закрив підготовче провадження та перейшов у письмове провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 10.09.2018 зареєстрований фізичною особою-підприємцем та з дати реєстрації зареєструвався платником єдиного податку 3 групи без реєстрації ПДВ, що убачається із витягу з реєстру платників єдиного податку від 18.09.2018 №02 (а.с. 26).

Судом встановлено, що 22.05.2019 податковим органом складено вимогу №45060-53, якою від позивача вимагається сплатити борг з єдиного податку у розмірі 3465,00 грн та 22.05.2019 прийнято рішення про опис майна у податкову заставу №780 (а.с. 27-28).

12 червня 2019 року ФОП ОСОБА_1 у порядку адміністративного оскарження звернувся до Державної фіскальної служби зі скаргою, в якій пояснив, що у січні 2019 року він сплатив до Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області єдиний податок, однак таку сплату було повернуто банком з проханням уточнити реквізити отримувача. Також у скарзі зазначено, що працівник Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області пояснив, що розрахунковий рахунок для сплати єдиного податку закрито у зв`язку із об`єднанням територіальних громад, а облікову картку ФОП ОСОБА_1 переведено до Ірпінського управління ГУ ДФС у Київській області.

За результатами розгляду скарги, рішенням ДФС від 08.08.2019 №38019/6/99-99-17-05-15, податкову вимогу від 22.05.2019 №45060-53 залишено без змін, а скаргу без задоволення (а.с. 32-35).

Мотивуючи таке рішення ДФС України зазначила, що за даними ІТС "Податковий блок", станом на 22.05.2019 у ФОП ОСОБА_1 обліковувався податковий борг у сумі 3465,00 грн, який виник у результаті несплати податкових зобов`язань, визначених податковою декларацією платника єдиного податку від 08.04.2019 №90655877. Податковий орган також зазначив, що сплачені платником податку суми єдиного податку протягом січня-березня поточного року у сумі 3465,00 грн, здійснено на рахунок Бучанської міської територіальної громади, де обліковуються на платежах "до з`ясування", через відсутність відкритої інтегрованої картки платника єдиного податку.

На переконання позивача, оскаржувані рішення контролюючого органу та його дії щодо обліку платника податку, є протиправними та суперечливими вимогам закону, що стало підставною для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України визначено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата у повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПК України).

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 109.1 статті 109 Податкового кодексу України встановлено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Системно аналізуючи наведенні положення Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що для притягнення позивача до відповідальності за вчинення ним податкового правопорушення, необхідне встановлення факту неналежного виконання вимог Податкового кодексу України, у даному випадку несплати єдиного податку.

Тому, для вирішення даного спору по суті, необхідним для з`ясування є наявність, чи відсутність допущення податкового правопорушення з боку позивача.

Так, згідно з статтею 10 Податкового кодексу України єдиний податок належить до місцевих податків. Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Відповідно до пункту 295.3 статті 295 ПК України, платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Сплата єдиного податку платниками першої - третьої груп здійснюється за місцем податкової адреси.

Пункт 49.18.2 Статті 49 Податкового кодексу України встановлює, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, щодорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Частиною першою статті 43 Бюджетного кодексу України встановлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 45 Бюджетного кодексу України податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Фактичні обставини сплати свідчать, що 08.01.2019 позивачем було подано податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 1 квартал 2019 року, в якій сума єдиного податку, яка підлягає сплаті за підсумками поточного звітного періоду визначена у розмірі 3465,00 грн (а.с. 7-8).

При цьому, сума єдиного податку за 1 квартал 2019 року була сплачена ФОП ОСОБА_1 у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 20 від 28 січня 2019 року на суму 1200,00 грн, № 22 від 20 лютого 2019 року на суму 1020,00 грн та №26 від 20 березня 2019 року на суму 1245,00 грн (а.с. 18-20).

Між тим, щодо обставин сплати позивачем податкового зобов`язання з єдиного внеску за 1 квартал 2019 року, судом встановлено, що платіжним дорученням №16 від 18 січня 2019 року позивач здійснив спробу сплатити єдиний податок на рахунок Гаврилівської сільської ради, однак, 21 січня 2019 року платіжним дорученням №89546350 банк повернув сплачені кошти, зазначивши про необхідність уточнення реквізитів отримувача.

Отже, сплата коштів до відповідного бюджету (місцевого бюджету) за податковими зобов`язаннями позивача здійснена своєчасно на рахунок в органи казначейства, відкритий для сплати єдиного податку до бюджету, а помилкове зазначення рахунку не призвело до ненадходження коштів на єдиний казначейський рахунок, та як наслідок до відповідного місцевого бюджету. Тому, оформлення платіжного доручення на неправильний рахунок не може вважатися підставою для висновку про несплату позивачем податкового зобов`язання та застосування до нього відповідних санкцій.

Чинним законодавством передбачено відмінні за своїм змістом поняття: «сплата податку» та «зарахування податку». Сплата податку платником відбувається шляхом подання до установи банку платіжного доручення. Відносини щодо зарахування платежів на єдиний казначейський рахунок є бюджетними правовідносинами і здійснюються вони без безпосередньої участі платника податків і зборів (обов`язкових платежів).

Вказана правова позиція також викладена і в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 27.03.2018 року №805/171/17-а.

Таким чином, позивачем виконано обов`язок по сплаті єдиного внеску, а тому податкова вимога від 22.05.2019 №45060-53, підлягає скасуванню.

Підпунктом 89.1.1 п. 89.1 статті 89 ПК України встановлено, що право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку.

Враховуючи те, що у ході розгляду справи, судом встановлено факт своєчасної сплати позивачем податкового зобов`язання з єдиного податку, суд приходить до висновку про відсутність у контролюючого органу підстав для опису майна ФОП ОСОБА_1 у податкову заставу, а тому рішення ГУ ДФС у Київській області про опис майна у податкову заставу від 22.05.2019 №780, є протиправним та підлягає скасуванню.

До того ж, суд бере до уваги, що вищеописана ситуація виникли з тих підстав, що 25.09.2018 Гаврилівська сільська територіальна громада сіл Гаврилівка та Тарасівщина Вишгородського району Київської області (місце обліку позивача) приєдналися до Бучанської міської об`єднаної територіальної громади Київської області.

У зв`язку із наведеним, ФОП ОСОБА_1 з січня 2019 року сплачував єдиний внесок до місцевого бюджету адміністративного центру Бучанської об`єднаної територіальної громади, але податкові декларації платника єдиного внеску подавав до Вишгородського управління ГУ ДПС, оскільки його, як фізичну особу-підприємця не було взято на облік до Ірпінського управління ГУ ДПС у Київській області, яке обслуговує Бучанську об`єднану територіальну громаду.

Проте, суд наголошує, що у відповідності до пункту 10.23. Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, у разі ліквідації чи реорганізації контролюючого органу, адміністративно-територіальної реформи, зміни меж адміністративних одиниць (районів, міст) чи інших, незалежних від платника податків об`єктивних причин, унаслідок яких змінюється контролюючий орган, в якому обліковується платник податків, здійснюються зняття з обліку платника податку в одному контролюючому органі та взяття на облік в іншому відповідному контролюючому органі з урахуванням таких особливостей:

1) переведення платників податків здійснюється на підставі переліку платників податків, стосовно яких змінюється місце обліку, затвердженого відповідним контролюючим органом вищого рівня.

2) у 10-денний строк після затвердження переліку платників податків, які підлягають зняттю з обліку в одному контролюючому органі та взяттю на облік в іншому, контролюючий орган, з якого переводяться платники податків, передає до контролюючого органу за новим місцем обліку такі документи та інформацію: реєстраційні частини облікових справ платників податків; звітні частини облікових справ платників податків.

Передача здійснюється за окремими актами прийому-передачі, які складаються у трьох примірниках - по одному для контролюючих органів та один для відповідного контролюючого органу вищого рівня;

3) інформація про зміну місця обліку платників податків доводиться до відома платників податків у 10-денний строк після затвердження переліку платників податків, які підлягають зняттю з обліку в одному контролюючому органі та взяттю на облік в іншому.

Як свідчать встановлені обставини справи, після добровільного об`єднання територіальних громад, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не був знятий з обліку у Вишгородському управлінні Головного управлінні ДПС у Київській області та взятий на облік в Ірпінському Головному управлінні ДПС у Київській області, як цього вимагає порядок.

Саме з цієї причини, відомості про оплату позивачем єдиного податку за місцезнаходженням адміністративного центру Бучанської об`єднаної територіальної громади до інтегрованої картки платника та ITC «Податковий блок» внесені не були та обліковуються на платежах «до з`ясування» через відсутність відкритої інтегрованої картки платника у Ірпінському управлінні головного управління ДПС у Київській області. При цьому сплатити єдиний податок за місцем податкової адреси, як передбачено пунктом 295.4. статті 295 Податкового кодексу України, позивач не міг, оскільки рахунки для його сплати до колишньої Гаврилівської сільської ради були закриті та заблоковані.

Суд наголошує, що єдиний податок є місцевим податком, який після приєднання Гаврилівської сільської територіальної громади сіл Гаврилівка та Тарасівщина Вишгородського району Київської області до Бучанської об`єднаної територіальної громади повинен надходити до Бучанської об`єднаної територіальної громади.

За таких обставин, позовні вимоги про вчинення дій щодо зняття фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з обліку у відокремленому підрозділі - Вишгородське управління Головного управління ДПС у Київській області та взяття на облік у відокремленому підрозділі - Ірпінське управління головного управління ДПС у Київській області, підгялають задоволенню.

Звертаючись до суду позивач також просив, зобов`язати ГУ ДПС у Київській області здійснити відображення в інтегрованій картці позивача сплату ним єдиного внеску, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 74 Податкового кодексу України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах органів державної податкової служби або безпосередньо посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом державної податкової служби. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.

З метою удосконалення процесу адміністрування податків було створено інформаційну систему "Податковий блок", що включає чотири підсистеми-сегменти операційної діяльності органів податкової служби, таких як: реєстрація платників податків; обробка податкової звітності та платежів; облік платежів; податковий аудит.

Ця система призначена для виконання основних завдань податкових органів, а саме: інформування платників податків про їх податкові зобов`язання та надання роз`яснень податкового законодавства; податковий облік та реєстрація платників податків; прийом та обробка документів податкової звітності та облік платежів; перевірка податкової звітності на відповідність вимогам та нормам, встановленим законодавчими та нормативними актами України; застосування заходів із погашення податкового боргу у випадках порушення податкової дисципліни з боку платників податків; вирішення спірних питань щодо сум податкових донарахувань та податкового боргу тощо.

Із вказаного убачається, що податковий орган не має права в обліковій картці платника податків самостійного коригування податкової звітності, у той час як підставою для включення чи виключення відомостей про податкові зобов`язання зі сплати податків та зборів відбувається на підставі прийнятих та відображених контролюючим органом рішень. У даному випадку, суд звертає увагу позивача на те, що скасування спірної вимоги від 22.05.2019 зумовлює автоматичне виключення з облікової картки платника податку відомостей про існування недоїмки зі сплати єдиного податку за 1 квартал 2019 року.

При цьому, суд зауважує, що сплата єдиного податку за подальші періоди не є спірним, та не досліджувалось судом.

Зміст правового регулювання в даних правовідносинах відповідає позиції Верховного Суду висловленій, зокрема у рішенні від 12.03.2019 року справа №815/4875/14 (адміністративне провадження N К/9901/9358/18) та позиції Верховного Суду України у постановах від 05.04.2016 №21-4055а15 та від 13.12.2016 у справі №21-2308а16.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкти владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своїх рішень.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача а відтак позовні вимоги вважає такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 6531,40 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією від 18.11.2019 №ПН419 (а.с. 6).

Отже, понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Київській області, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною і скасувати податкову вимогу ГУ ДФС у Київській області від 22 травня 2019 року №45060-53.

Визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ДФС у Київській області про опис майна у податкову заставу № 780 від 22.05.2019.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код: 43141377) вчинити дії щодо зняття фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) з обліку у відокремленому підрозділі - Вишгородське управління головного управління ДПС у Київській області та взяття на облік у відокремленому підрозділі - Ірпінське управління головного управління ДПС у Київській області.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код: 43141377) судовий збір у розмірі 4610 (чотири тисячі шістсот десять) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.