Справа № 120/886/20-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 квітня 2020 р. Справа № 120/886/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що з 03.09.2017 йому призначена пенсія в розмірі 2214,99 грн. при цьому коефіцієнт страхового стажу становить 0,51075 з урахуванням кратності 1,35 % та з урахуванням 37 років 10 місяців та 5 днів стажу.

Також позивач вказав, що 26.10.2019 звернувся до відповідача за роз`ясненням щодо перерахунку пенсії по стажу роботи, як працюючому пенсіонеру, який працював понад 2 роки, де йому було повідомлено, що з 01.10.2017 проведено перерахунок його пенсії у зв`язку з осучасненням заробітної плати із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні зі зменшенням величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1%.

Не погоджуючись із перерахунком пенсії позивач 04.11.2019 звернувся із заявою до відповідача в якій просив здійснити перерахунок пенсії з 02.09.2017 із застосуванням коефіцієнта 1,35 % та виплачувати її відповідно до норм чинного законодавства.

Листом відповідач від 28.11.2019 № 3319/І-10 позивача повідомлено, що з 01.10.2017 проведено перерахунок його пенсії у зв`язку із зміною показника середньої заробітної плати по Україні зі зменшенням величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1%.

Також відповідач зазначив, що з 01.10.2019 на підставі заяви позивача було здійснено перерахунок його пенсії згідно ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, загальний розмір якої склав 3027,49 грн.

На думку позивача протиправні дії відповідача, щодо застосування оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 % призвели до суттєвого зменшення розміру його пенсії, що є неприпустимим. Тому не погоджуючись з такими діями, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 04.03.2020 відкрито провадження у справі та вирішено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім, того відповідачеві встановлено 15 - ти денний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

25.03.2020 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Обґрунтовуючи клопотання відповідач зазначив, що позовні вимоги позивача щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії з 01.10.2017 виходять за межі строку звернення до суду, оскільки згідно ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

25.03.2020 на адресу суду надійшов відзив, у якому представник відповідача вказав, що підстави для задоволення позову відсутні. Як підставу для відзиву, відповідач зазначає, що відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо підвищення пенсій" з 1 жовтня 2017 року пенсії перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Також відповідач зазначив, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148 - VIII від 03.10.2017 проведено осучаснення (перерахунок) призначених раніше пенсій за єдиними правилами обрахунку із використанням при визначенні заробітної плати для обчислення пенсії, показника середньої заробітної плати за останні три роки (2014-2016) у розмірі 3764,40 грн та зміненої з 1,35 % на 1 % величини оцінки одного року страхового стажу.

Згідно матеріалів пенсійної справи, страховий стаж позивача по 11.08.2017 становить 41 рік 7 місяців 8 днів. Коефіцієнт страхового стажу складає 0,56137. Індивідуальний коефіцієнт заробітку 1,39539. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії становить: 3764,4 грн. х 1,39539 = 5252,81 грн. Загальний розмір пенсії за віком становить 3027,49 грн.

З 01.10.2017 на підставі Закону України "Про внесення змін до законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148 - VIII від 03.10.2017 пенсію позивачу було перераховано, з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %. Після перерахунку, коефіцієнт страхового стажу для обчислення пенсії склав 0,41583.

Оскільки, загальний розмір розрахованої пенсії - 2263,00 грн. менший ніж розмір виплачуваної суми пенсії до перерахунку пенсії - 3027,49 грн., до попереднього розміру пенсії проведено доплату в розмірі 764,49 грн.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.03.2019 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, який склав 1,17.

Таким чином, середня заробітна плата по Україні, з урахуванням якої проводиться обчислення пенсій після проведення відповідного перерахунку становить: 3764,40 грн. х 1,17 = 4404,35 грн. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії з 01.03.2019 складає 6145,79 грн. = 1,39539 х 4404,35 грн.

Також відповідач зазначив, що з 01.10.2019 на підставі поданої позивачем заяви проведено перерахунок пенсії згідно ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно матеріалів пенсійної справи, страховий стаж ОСОБА_1 по 31.08.2019 становить 43 роки 8 місяців 28 днів. Коефіцієнт страхового стажу складає 0,43667.

Загальний розмір пенсії за віком становить 3027,49 грн.

З огляду на викладене відповідач зазначив, що правових підстав для перерахунку пенсії позивача із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 % немає, у зв`язку із чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Позивач з 03.09.2017 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 (а.с.15).

20.09.2019 позивачу призначена пенсія за віком, що підтверджується протоколом № 11809 (а.с.13).

26.10.2019 позивач звернувся до Вінницького відділу обслуговування громадян № 1 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України за роз`ясненням щодо перерахунку пенсії по стажу роботи, як працюючому пенсіонеру, який працював понад 2 роки, де позивача було повідомлено, що з 01.10.2017 проведено перерахунок його пенсії у зв`язку з осучасненням заробітної плати із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні зі зменшенням величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1%.

04.11.2019 позивач звернувся із заявою до відповідача в якій просив здійснити перерахунок пенсії з 02.09.2017 із застосуванням коефіцієнта 1,35 % та виплачувати її відповідно до норм чинного законодавства (а.с.16).

Листом відповідача від 28.11.2019 № 3319/І-10 позивача повідомлено, що з 01.10.2017 проведено перерахунок його пенсії у зв`язку із зміною показника середньої заробітної плати по Україні зі зменшенням величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1%.

Згідно матеріалів пенсійної справи, страховий стаж по 11.08.2017 становить 41 рік 7 місяців 8 днів. Коефіцієнт страхового стажу складає 0,56137. Індивідуальний коефіцієнт заробітку 1,39539. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії становить: 3764,4 грн. х 1,39539 = 5252,81 грн.

Розрахунок пенсії з 03.09.2017 становить 2948,77 грн. (5252,81 х 0,56137) основний розмір пенсії за віком; 78,72 грн. (1312,00 х 18 %) доплата за 6 років понаднормового стажу; 3027,49 грн. загальний розмір пенсії.

З 01.10.2017 на підставі Закону України "Про внесення змін до законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148 - VIII від 03.10.2017 проведено осучаснення (перерахунок) призначених раніше пенсій за єдиними правилами обрахунку із використанням при визначенні заробітної плати для обчислення пенсії, показника середньої заробітної плати за останні три роки (2014-2016) у розмірі 3764,40 грн та зміненої з 1,35 % на 1 % величини оцінки одного року страхового стажу. Після перерахунку, коефіцієнт страхового стажу для обчислення пенсії склав 0,41583.

Розрахунок пенсії з 01.10.2017 становить 2184,28 грн. (5252,81 х 0,41583) основний розмір пенсії за віком; 78,72 грн. (1312,00 х 18 %) доплата за 6 років понаднормового стажу; 764,49 грн. доплата до старого основного розміру пенсії; 3027,49 грн. загальний розмір пенсії.

Також відповідач повідомив позивача, що оскільки загальний розмір перерахованої пенсії становить 2263,00 грн., що менший ніж розмір виплачуваної пенсії до перерахунку пенсії 3027,49 грн., до попереднього розміру пенсії проводилась доплата в розмірі 764,49 грн.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" проведено перерахунок пенсії з 01.03.2019 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, який склав 1,17.

Таким чином, середня заробітна плата по Україні, з урахуванням якої проводиться обчислення пенсій після проведення відповідного перерахунку становить: 3764,40 грн. х 1,17 = 4404,35 грн. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії з 01.03.2019 складає 6145,79 грн. = 1,39539 х 4404,35 грн.

Розрахунок пенсії з 01.03.2019 становить 2555,60 грн. (6145,79 х 0,41583) основний розмір пенсії за віком; 78,72 грн. (1312,00 х 18 %) доплата за 6 років понаднормового стажу; 393,17 грн. доплата до старого основного розміру пенсії; 3027,49 грн. загальний розмір пенсії.

Також відповідач повідомив позивача, що з 01.10.2019 на підставі поданої заяви проведено перерахунок пенсії згідно ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Згідно матеріалів пенсійної справи, страховий стаж по 31.08.2019 становить 43 роки 8 місяців 28 днів. Коефіцієнт страхового стажу складає 0,43667.

Розрахунок пенсії з 01.10.2019 становить 2684,18 грн. (6145,79 х 0,0,43667) основний розмір пенсії за віком; 104,96 грн. (1312,00 х 18 %) доплата за 8 років понаднормового стажу; 238,35 грн. доплата до старого основного розміру пенсії; 3027,49 грн. загальний розмір пенсії (а.с.17-18).

Не погоджуючись із таким рішення пенсійного органу позивач звернувся до суду із цим позовом.

Щодо клопотання відповідача, про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із тим, що позовні вимоги виходять за межі строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Процесуальні строки, згідно ч. 1 ст. 118 КАС України - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.

Частиною 2 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства, згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), а статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з позицією Конституційного Суду України, яка висловлена у рішенні від 4 червня 2019 року № 2-р/2019 (пункти 3.1 та 3.2 мотивувальної частини) до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави; гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй. Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012). За будь-яких обставин сутність права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист не може бути порушена, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави. Конституційний Суд України наголошував на необхідності дотримання вказаних принципів, зокрема, у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011. Держава Україна, як учасниця Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, визнає право кожної людини на соціальне забезпечення, включаючи соціальне страхування, і може встановлювати тільки такі обмеження цього права, які визначаються законом, і лише остільки, оскільки це сумісно з природою зазначеного права, і виключно з метою сприяти загальному добробуту в демократичному суспільстві.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.

Людина вступає в пенсійні правовідносини для реалізації свого права на отримання пенсійного забезпечення і такі відносини, за загальним правилом, мають безстроковий характер.

Пенсія за віком призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу та розміру заробітної плати, яку вона отримувала, та, відповідно відрахувань до спеціального фонду.

Тобто, пенсія за віком - це свого роду "державний депозит" (примусовий та індивідуальний) кожної особи, який залежить від праці такої особи, та підлягає безумовному поверненню з боку держави у встановленому розмірі протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом.

Україна, ставши 09.11.1995 членом Ради Європи, взяла на себе зобов`язання дотримуватися положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція), яка набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

У пункті 1 частини першої Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, на підставі якого відбулася ратифікація Конвенція зазначено, що: "Україна повністю визнає на своїй території … щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції (ЄКПЛ)".

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Так, право на пенсію включається в поняття "майно" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном". Отже, при з`ясуванні змісту поняття "майно" недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції.

Аналізуючи практику розгляду ЄСПЛ справ щодо порушення права володіння майном, можемо зробити висновок, що поняття "майно", як і "власність", має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) - як матеріальних, так і нематеріальних та включає в себе право на пенсію та соціальні виплати:

Справа "Гайгузус проти Австрії" - якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, в свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності (Gaygusuz v. Austria, заява № 17371/90, пункт 39).

Крім того, у звіті Комітету Ради Європи у справі "Міллер проти Австрії" зазначено, що за певних обставин внесення обов`язкових внесків, наприклад, до пенсійного фонду чи схеми соціального страхування, може створити право власності, захищене статтею 1 Протоколу № 1, навіть до того, як виникне право фактично отримувати пенсію чи іншу виплату; це той випадок, коли існує прямий зв`язок між рівнем внесків та правом на пенсію; сплата внесків до пенсійного фонду може за певних обставин створити право власності на частину такого фонду, і зміна пенсійних прав за такою системою може, в принципі, порушити питання відповідно до статті 1 Протоколу № 1 (Mьller v. Austria, № 5849/72, с. 25).

Концепція "майна" у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном" (щодо прийнятності заяви у справі Bro№iowski v. Pola№d, заява № 31443/96, пункт 98, "Сук проти України", заява № 10972/05, пункт 22).

Справа "Пічкур проти України" - якщо у договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, зумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства (Заява № 10441/06, пункт 41).

Отже, право на пенсію за віком підпадає під сферу дії статті 1 Протоколу першого Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" гарантує всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.02.2020 по справі № 1840/3344/18.

Європейська соціальна хартія (переглянута) 1996 року, згода на обов`язковість якої надано Верховною Радою України та яка набрала чинності 01 лютого 2007 року, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Відтак, з метою вирішення питання про відкриття провадження у справі, суд врахував вік особи, яка вважає, що її право на пенсійне забезпечення порушено, що є гарантією захисту для фізичних осіб, а також єдиною, за таких обставин, можливістю відновити порушені права та інтереси.

Враховуючи вищевказані обставини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон від 09.07.2003 № 1058-IV) за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп * Кс

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Зі змісту визначення наведеного, у статті 1 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV слідує, що коефіцієнт страхового стажу - величина, що визначається відповідно до цього Закону для обрахування страхового стажу при обчисленні розміру пенсії у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Положеннями ч. 1 ст. 25 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою:

Кс = (Cм*Вс)/100 % *12;

Кс - коефіцієнт страхового стажу;

Cм - сума місяців страхового стажу;

Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1 %.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV (в редакції чинній до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій") величина оцінки одного року страхового стажу складала 1,35 %.

11.10.2017 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII (далі - Закон від 03.10.2017 № 2148-VIII), яким внесено зміни до Закону від 09.07.2003 № 1058-IV.

Згідно з ч. ч. 4-3 Прикінцевих положень Закону від 09.07.2003 № 1058-IV пенсії призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.

Відповідно до частини 4-4 Прикінцевих положень Закону від 09.07.2003 № 1058-IV з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що пенсії, призначені відповідно Закону від 09.07.2003 № 1058-IV перераховуються з 01 жовтня 2017 року із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %, а середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35% застосовується лише при призначенні особам пенсії у період з 01.10.2017 по 31.12.2017.

Оскільки пенсія за віком ОСОБА_1 призначена 20.09.2017, то відповідачем правомірно застосовано норми Закону від 03.10.2017 № 2148-VIII з метою її перерахунку.

За приписами п. 2 Розділу II Прикінцевих положень Закону від 03.10.2017 № 2148-VIII у разі якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

В обґрунтування позову, позивач зазначає про те, що зменшення величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35 % до 1 % порушують його конституційні права.

Однак, суд вважає такі доводи необґрунтованими та виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Також відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 25.01.2012 №3-рп/2012, зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Таким чином, законодавець має право в залежності від фінансової ситуації в державі зменшувати обсяг встановлених прав, але до тієї межі, за якою ставиться під сумнів сутність права на соціальний захист.

З матеріалів справи слідує, що перерахунок пенсії позивачу здійснено на виконання вимог Закону від 03.10.2017 № 2148-VIII, яким встановлено нову формулу перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 1058-IV (П = Зп * Кс).

Так, заробітна плата (Зп) за новою формулою - середня заробітної плата (доход) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки; коефіцієнт страхового стажу (Кс) за новою формулою - 1 %.

Суд акцентує увагу на приписи п. 2 Розділу II Прикінцевих положень Закону від 03.10.2017 № 2148-VIII відповідно до яких, у разі якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Таким чином, Законом від 03.10.2017 № 2148-VIII передбачено заходи з метою уникнення зменшення розміру раніше призначених пенсій.

Тому доводи позивача про те, що зменшення величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35 % до 1 % призвело до звуження змісту та обсягу існуючих її прав і свобод є необґрунтованими.

Аналогічного висновку дійшов Сьомий апеляційний адміністративного суду у постановах від 23.04.2019 по справі № 120/4255/18-а, від 03.07.2019 по справі № 120/914/19-а, від 16.12.2019 по справі № 120/2609/19-а, від 18.01.2019 № 806/1856/18.

Зважаючи на те, що перерахунок пенсії позивача із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 % проведено на виконання вимог Закону від 03.10.2017 № 2148-VIII, який не визнано неконституційним у встановленому порядку, то оскаржувані дії відповідача є правомірними, що вказує на необґрунтованість заявлених позовних вимог. Отже оскаржуване рішення відповідає вимогам Закону, відповідно, не підлягає скасуванню.

Стосовно вимог зобов`язального характеру, то такі є похідними від першої, відтак враховуючи , що спірне рішення про перерахування пенсії є правомірним, та за відсутності правових підстав для задоволення позову в частині визнання його протиправним та скасування - відсутні підстави для зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчиняти відповідні дії щодо проведення повторного розрахунку пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності оскаржуваного рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, сплачена позивачем при зверненні до суду сума судового збору відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, Законом України від 30.03.2020 № 540-IX суд

ВИРІШИВ

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 9 Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року № 540-IX, строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович