Справа № 214/1461/20
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

06 квітня 2020 р. Справа № 214/1461/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Верба І.О., розглянувши у місті Дніпрі матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до начальника Саксаганського районного відділу у м. Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області Лелеко Андрія Миколайовича про зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

І. ПРОЦЕДУРА

1. 27.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з адміністративним позовом до начальника Саксаганського районного відділу у м. Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області Лелеко Андрія Миколайовича, в якому позивач просить суд:

- зобов`язати до начальника Саксаганського районного відділу у м. Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України Лелеко Андрія Миколайовича внести в графу «Особливі відмітки» (сторінка сьома, восьма, дев`ята) паспорта громадянина України АН 203213, що належить Тищенко Олегу Андрійовичу, дані про національність ОСОБА_1 в наступній редакції: «Національність ОСОБА_2 », завірити вказаний запис підписом повноважної посадової особи і відповідною гербовою печаткою Саксаганського районного відділу у м. Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області.

2. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.03.2020 справу № 214/1461/20 (провадження № 2-а/214/115/20) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника Саксаганського районного відділу у м. Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області Лелеко Андрія Миколайовича про зобов`язання вчинити певні дії передано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за предметною підсудністю відповідно до положень статей 20, 29 КАС України.

3. Справа № 214/1461/20 (провадження № 2-а/214/115/20) надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 30.03.2020, та за результатами автоматизованого розподілу передано на розгляд судді Верба І.О.

4. Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви суддя з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

5. ОСОБА_1 , бажаючи реалізувати своє право на індивідуальність, яке полягає у збереженні своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, 06.02.2020 звернувся з заявою до начальника Саксаганського районного відділу у м. Кривому Розі Головного управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області Лелеко Андрія Миколайовича щодо внесення в графу «Особливі відмітки» (сторінки сьома, восьма, дев`ята) паспорта громадянина України АН 203213, що належить Тищенко Олегу Андрійовичу, дані про національність ОСОБА_1 в наступній редакції: «Національність ОСОБА_2 », завірити вказаний запис підписом повноважної посадової особи і відповідною гербовою печаткою Саксаганського районного відділу у м. Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України.

6. Відповідач в своїй відповіді повідомив у задоволенні заяви № Т-20/6/1229-20 від 06.02.2020 позивача.

7. ОСОБА_1 , за місцем свого народження на Українській землі (місто Кривий Ріг), за принципом крові свого Роду (мій батько - Українець), за своїм внутрішнім переконанням та світосприйняттям, яке базується на сповідуванні мною Рідної української віри, яка протягом більше ніж 7 тисяч років сформувала наявні в української нації традиції та звичаї, за способом мислення, що базується на використанні Української мови як рідної мови, є Українцем.

8. Позивач вважає таку відмову протиправною, тому що міжнародні правові акти, які ратифіковані Україною і є частиною національного законодавства, а також Конституція і чинні закони України не забороняють, а навпаки - дають право громадянам України мати у реєстраційних державних документах запис про свою національність чи етнічну приналежність.

9. Позивача обурює той факт, що з юридичної точки зору, української нації і українців за національністю (як і представників національних меншин) де-юре не існує. В Україні вперто і цілеспрямовано стирається будь-яка різниця між чужоземцями й етнічними українцями, які є титульною нацією України.

10. Згідно копії свідоцтва про народження № 1137 від 17.08.1987 ОСОБА_1 народився на території України в місті Кривому Розі, його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У вказаному свідоцтві про народження зазначено, що батько позивача, ОСОБА_3 за національністю є українцем.

11. Неправомірність обмеження права громадянина на внесення даних про його національність (етнічне походження) до паспорта громадянина України або іншого документа, що видається від імені держави Україна і посвідчує особу громадянина або призначений для будь-якої іншої ідентифікації громадянина (наприклад, Свідоцтво про народження дитини, в частині даних про національність/етнічне походження батьків дитини), випливає також з правового аналізу вимог Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19.10.2000 № 2058-ІІІ.

ІІІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ ПРАВОВІДНОСИН СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

12. Відповідно до статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

13. Статтею 269 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно.

14. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, Цивільного кодексу України та іншим законом, не є вичерпним.

15. Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

16. Фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно.

17. Право фізичної особи на індивідуальність є особистим немайновим правом особи, яке забезпечує її соціальне буття, та відповідно до статті 300 ЦК України, включає право фізичної особи на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

18. Відповідно до пункту 1 розділу І «Загальні положення» «Положення про паспорт громадянина України», затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ (далі Положення № 2503-ХІІ) паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України.

19. Абзацом шостим пункту 6 розділу І «Загальні положення» Положення № 2503-ХІІ встановлено, що на прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор, згоди або незгоди на посмертне донорство анатомічних матеріалів.

20. Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється (абзац восьмий пункту 6 розділу І «Загальні положення» Положення № 2503-ХІІ).

ІV. ОЦІНКА СУДУ

21. Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

22. Згідно з пунктом першим частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно правовий спір.

23. За визначенням відповідно до пункту другого частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

24. Також пунктом 7 частини першої статті 4 КАС визначено, що суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

25. Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, та просити про їх захист.

26. Згідно з пунктом першим частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

27. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

28. Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

29. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

30. Позивач у цій справі має намір вирішити питання про внесення відомостей щодо своєї національності у паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 номер 203213.

31. У частині першій статті 315 ЦПК наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом.

32. Хоч за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

33. Відповідно до статті 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

34. Згідно зі статтею 300 ЦК особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

35. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя.

36. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

37. Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах органів державної реєстрації актів цивільного стану відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження.

38. Отже, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

39. Таким чином, у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності цей спір не підлягає розгляду не лише в порядку адміністративного судочинства, а й у судовому порядку взагалі.

V. ВИСНОВОК СУДУ

40. Дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що спір заявлений у цій справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

41. Правовий висновок у подібному спорі висловлений в постанові Великої палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 810/2732/18 (К/9901/5276/19) (провадження № 11-381апп19).

42. Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

43. Частиною п`ятою вказаної норми встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

44. Відповідно до пункту першого частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

45. Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

46. У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи (частини 5, 6 статті 170 КАС України).

47. На підставі викладеного, керуючись статтями 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

48. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі № 214/1461/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника Саксаганського районного відділу у м. Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області Лелеко Андрія Миколайовича про зобов`язання вчинити певні дії.

49. Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

50. Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України. Цей строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя І.О. Верба