Справа № 420/1963/20
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1963/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправною відмову, скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії, -

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної міграційної служби України, в якій просив: визнати протиправною відмову Державної міграційної служби України у вирішенні питання про прийняття до громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; скасувати висновок Державної міграційної служби України від 15.11.2019 року «Про припинення провадження за заявою про прийняття до громадянства України громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 »; зобов`язати Державну міграційну службу України продовжити провадження за заявою про прийняття до громадянства України громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати Державну міграційну службу України вирішити питання про прийняття до громадянства України громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне. ОСОБА_1 на законних підставах проживає на території України більше п`яти років (на теперішній час вісім років), має постійне місце реєстрації та проживання, одна дитина народилась в Афганістані, в Україні у нього народилося четверо дітей, на теперішній час дружина та всі діти є громадянами України, має постійний дохід, не вчиняв ніяких протиправних дій, а тому згідно Закону України «Про громадянство України» має повне право на звернення з клопотанням про надання громадянства України. 30.05.2019 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області направило на адресу позивача лист, відповідно до якого повідомило, що під час перевірки матеріалів клопотання про прийняття до громадянства України ОСОБА_1 від 15.05.2019 року, було встановлено, що подані документи не підтверджують наявність фактів та умов, з якими Закон пов`язує прийняття до громадянства України, а саме: умови прийняття до громадянства України не виконуються як для прийняття до громадянства України особи, яка має статус біженця в Україні або притулку в Україні, так й для особи, яка безперервно проживає на законних підставах на території України протягом будь-якого терміну та в клопотанні було відмовлено. Отже, клопотання позивача про надання громадянства України було розглянуто Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області та надано відповідь згідно Закону України «Про звернення громадян», що суперечить Порядку розгляду заяв та клопотань. Позивачем неодноразово направлялись листи до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та до Державної міграційної служби України з вимогою надання висновку чи рішення про розгляд заяви про надання громадянства відповідно до закону, але отримував тільки відписки. Тільки 06.02.2020 року позивачем було отримано висновок Державної міграційної служби України датований 15.11.2019 року про припинення провадження за заявою про прийняття до громадянства України громадянина Афганістану ОСОБА_1 , вказавши підставою відмови - з огляду на те, що ОСОБА_1 має статус особи, яка потребує додаткового захисту, що не дає йому можливості клопотати про прийняття до громадянства України, оскільки Закон надає таку можливість виключно тим особам, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні. Позивач вважає відмову надуманою, незаконною та такою, що порушує його права як людини, яка була прийнята без врахування всіх доказів та без врахування позиції, яка вже була розглянута в апеляційній інстанції та висловлена думка суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправною відмову, скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що позивач є особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, що відповідно до діючого законодавства не дає йому права клопотати про прийняття до громадянства України, оскільки Закон надає таку можливість лише особам, які визнані біженцями в Україні. Законодавець тимчасовий та додатковий захист не вважає притулком і відмежовує ці категорії від правового статусу біженця. При цьому законодавець не ставить жодних взаємозв`язків і залежностей між термінами притулок і захист. Рішення про визнання особою, яка потребує додаткового захисту та про надання притулку в Україні приймаються різними суб`єктами. ОСОБА_1 не може вважатися особою, якій надано притулок в Україні. Враховуючи, що у позивача відсутній статус біженця або особи, якій надано притулок в Україні, постійне проживання на території України на законних підставах протягом трьох років не надає йому права на набуття громадянства України відповідно до абзацу 3 пункту 3 частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України».

Згідно з ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З урахуванням зазначеного, суд вирішив розглянути вказану справу в письмовому провадженні.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

ОСОБА_1 в 2011 році прибув до України з Ісламської Республіки Афганістан.

На підставі звернення ОСОБА_1 із заявою про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту Державною міграційною службою України було надано статус особи, яка потребує додаткового захисту на підставі рішення від 12.09.2012 року № 491-12.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУДМС України в Одеській області як особа, яка потребує додаткового захисту, та документований відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 .

20.06.2018 року ОСОБА_1 було проведено захід, направлений на перевірку знань української мови, за результатами якого було надано висновок, що особа розуміє та володіє державною мовою на достатньому рівні.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 02.08.2018 року за № 184/А-10397 за результатами перевірки інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», інформації про перетинання державного кордону України за період з 27.06.2014 року по 19.07.2018 року громадянином Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не виявлено.

ОСОБА_1 має законне джерело існування, що підтверджується довідкою з ПАТ КБ «Приватбанк» від 10.08.2018 року, згідно якої на його рахунку знаходиться 42738,21 грн.

ОСОБА_1 має постійне місце реєстрації та проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою разом з позивачем зареєстрована та проживає його родина у складі дружини ОСОБА_4 та дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (народилась в Україні, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 02.04.2013 року), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (народилась в Україні, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 12.07.2013 року), ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (народилась в Україні, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 09.02.2016 року), ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (народилась в Україні, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 09.02.2016 року).

З матеріалів справи вбачається, що дружина ОСОБА_4 та діти ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 є громадянами України, що підтверджується довідками про реєстрацію особи громадянином України та паспортом громадянина України.

14.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського районного сектору ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про прийняття до громадянства відповідно до ст.9 Закону України «Про громадянство України» та надав відповідні документи, однак отримав відмову в прийнятті заяви в зв`язку з тим, що він є особою, яка потребує додаткового захисту, а не біженцем чи іноземцем, а чинним законодавством не передбачено можливості звернення з відповідним клопотанням особою, яка потребує додаткового захисту.

ОСОБА_1 не погодився з вказаною відмовою та звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом з метою її оскарження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.11.2018 року у справі № 1540/4927/18 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, Овідіопольського районного сектору Державної міграційної служби про визнання протиправними дій щодо відмови у розгляді заяви про прийняття до громадянства України, скасування відмови від 15.08.2018 р. про розгляд заяви про прийняття до громадянства України, зобов`язання прийняти та розглянути заяву щодо оформлення набуття громадянства України було відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2019 року у справі № 1540/4927/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.11.2018 року було скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 , визнано протиправними дії Овідіопольського районного сектору Державної міграційної служби України та Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо відмови в розгляді заяви про прийняття громадянства ОСОБА_1 , зобов`язано Овідіопольський районний сектор Державної міграційної служби України в Одеській області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 про прийняття до громадянства України, в іншій частині позовних вимог було відмовлено.

15.05.2019 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з клопотанням про прийняття до громадянства України відповідно до ст.9 Закону України «Про громадянство України» та надав відповідні документи, однак отримав лист-відмову від 30.05.2019 року, оскільки він є особою, яка потребує додаткового захисту, а не біженцем чи особою, якій надано притулок в Україні, тому подані документи не містять фактів та умов, з якими Закону України «Про громадянство України» пов`язує прийняття до громадянства України.

Після отримання вказаного листа ОСОБА_1 неодноразово звертався до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та до Державної міграційної служби України з проханням надати висновок чи рішення про розгляд заяви про надання громадянства України, на що отримував відповідні відповіді. Крім того, при зверненні позивача до відповідача було надано декларацію про відмову особи від іноземного громадянства.

06.02.2020 року ОСОБА_1 отримав висновок Державної міграційної служби України від 15.11.2019 року про припинення провадження за заявою про прийняття до громадянства України громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , оскільки він має статус особи, яка потребує додаткового захисту, що не дає йому можливості клопотати про прийняття до громадянства України, оскільки Закон надає таку можливість виключно тим особам, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про громадянство України» громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; особа - фізична особа; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; особа без громадянства - особа, яку жодна держава відповідно до свого законодавства не вважає своїм громадянином; реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи;

Згідно з положеннями ст.9 Закону України «Про громадянство України» іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України. Умовами прийняття до громадянства України є: 1) визнання і дотримання Конституції України та законів України; 2) подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців); 3) безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років. До громадянства України не приймається особа, яка: 1) вчинила злочин проти людства чи здійснювала геноцид; 2) засуджена в Україні до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину (до погашення або зняття судимості) з урахуванням рівня загрози для національної безпеки держави; 3) вчинила на території іншої держави діяння, яке визнано законодавством України тяжким або особливо тяжким злочином.

Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України № 215 від 27.03.2001 року (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 року № 588/2006), визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Відповідно до п.46 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України № 215 від 27.03.2001 року (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 року № 588/2006), для прийняття до громадянства України особа, якій надано статус біженця в Україні або притулок в Україні, подає документи, передбачені пп. «а», «б», «е» пункту 45 цього Порядку, а також: а) один із таких документів: - декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства; - декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства - для іноземців; б) документи, що підтверджують надання особі статусу біженця в Україні чи притулку в Україні, а також факт безперервного проживання особи на законних підставах на території України протягом трьох років з моменту надання їй таких статусу чи притулку (довідка територіального органу Державної міграційної служби України, копія посвідчення біженця, копія проїзного документа біженця).

Згідно з положеннями пп.пп. «а», «б», «е» п.45 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України № 215 від 27.03.2001 року (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 року № 588/2006), особа, якій надано статус біженця в Україні або притулок в Україні, подає наступні документи: а) заяву про прийняття до громадянства України (в двох примірниках); б) три фотокартки (розміром 35 x 45 мм); е) один із таких документів: - документ про володіння державною мовою або її розуміння в обсязі, достатньому для спілкування, який видається в Україні керівником навчального закладу, місцевим органом виконавчої влади України або виконавчим органом місцевого самоврядування; - копію атестата чи витяг із залікової відомості диплома - для особи, яка має документ про закінчення навчального закладу з вивченням української мови; - документ, що підтверджує інвалідність, - для особи, яка має фізичні вади (сліпа, глуха, німа ).

Як вже було зазначено судом вище, 12.09.2012 року ОСОБА_1 отримав статус особи, яка потребує додаткового захисту, отже він на законних підставах проживав на території України більше п`яти років на момент звернення до відповідача із заявою про прийняття до громадянства України.

Тобто, ОСОБА_1 мав право на звернення із заявою про прийняття до громадянства України, як особа яка безперервно проживає на законних підставах на території України.

Вказані обставини були встановлені постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2019 року у справі № 1540/4927/18.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 подав при зверненні до Державної міграційної служби України всі необхідні документи з метою вирішення питання про прийняття до громадянства України.

Згідно з п.101 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України № 215 від 27.03.2001 року (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 року № 588/2006), управління, відділ (сектор) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, до якого подано документи щодо прийняття особи до громадянства України або виходу неповнолітньої особи з громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, управління, відділ (сектор) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів повертає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, начальник управління, відділу (сектору) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення приймає рішення про припинення провадження за цією заявою. Подані заявником належно оформлені документи не пізніш як у двотижневий строк з дня їх надходження надсилаються до головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до п.102 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України № 215 від 27.03.2001 року (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 року № 588/2006), головне управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі, до якого подано документи, перевіряє: відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України; підтвердження документами виконання умов прийняття до громадянства України або виходу з громадянства України; відсутність підстав, за наявності яких прийняття до громадянства України або вихід з громадянства України не допускається. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, зазначені документи не пізніш як у двотижневий строк з дня їх надходження повертаються до управління, відділу (сектору) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, до якого документи були подані заявником. Управління, відділ (сектор) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення не пізніш як у тижневий строк з дня повернення документів надсилає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, начальник управління, відділу (сектору) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення приймає рішення про припинення провадження за цією заявою. Головне управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі надсилає подані документи до органів Служби безпеки України та Міністерства внутрішніх справ України, які у межах своєї компетенції перевіряють (у тому числі в банках даних Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерполу) відсутність підстав, за наявності яких прийняття до громадянства України або вихід із громадянства України не допускається. Про результати перевірки органи Служби безпеки України та Міністерства внутрішніх справ України повідомляють головне управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі не пізніш як у двомісячний строк з дня одержання документів. Якщо документи оформлені належним чином і підтверджують виконання умов прийняття до громадянства України або виходу з громадянства України, а також відсутні підстави, за наявності яких прийняття до громадянства України або вихід із громадянства України не допускається, головне управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі готує висновок про можливість задоволення клопотання заявника і не пізніш як у тримісячний строк з дня надходження документів надсилає цей висновок разом із поданими документами до Державної міграційної служби України. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не підтверджують виконання умов прийняття до громадянства України або виходу з громадянства України, а також будуть виявлені підстави, за наявності яких прийняття до громадянства України або вихід із громадянства України не допускається, головне управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі готує висновок про відсутність підстав для задоволення клопотання заявника і не пізніш як у тримісячний строк з дня надходження документів надсилає цей висновок разом із поданими документами до Державної міграційної служби України.

Згідно з п.103 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України № 215 від 27.03.2001 року (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 року № 588/2006), Державна міграційна служба України перевіряє: відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України; підтвердження документами виконання умов прийняття до громадянства України або виходу з громадянства України; відсутність підстав, за наявності яких прийняття до громадянства України або вихід із громадянства України не допускається. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, зазначені документи не пізніш як у місячний строк з дня їх надходження через головне управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі повертаються до управління, відділу (сектору) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, до якого документи були подані заявником. Управління, відділ (сектор) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення не пізніш як у тижневий строк з дня повернення документів надсилає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, начальник управління, відділу (сектору) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення приймає рішення про припинення провадження за цією заявою. Якщо документи оформлені належним чином і підтверджують виконання умов прийняття до громадянства України або виходу з громадянства України, а також відсутні підстави, за наявності яких прийняття до громадянства України або вихід з громадянства України не допускається, Державна міграційна служба України затверджує висновок головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі про можливість задоволення клопотання заявника та надсилає його разом із поданими документами до Комісії при Президентові України з питань громадянства. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не підтверджують виконання умов прийняття до громадянства України або виходу з громадянства України, а також будуть виявлені підстави, за наявності яких прийняття до громадянства України або вихід з громадянства України не допускається, Державна міграційна служба України припиняє провадження за цією заявою, про що через головне управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі повідомляється управління, відділ (сектор) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, до якого були подані документи. Управління, відділ (сектор) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення не пізніш як у тижневий строк з дня одержання повідомлення про припинення провадження за заявою повідомляє про це відповідну особу в письмовій формі із зазначенням причин припинення провадження.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, припиняючи провадження за заявою про прийняття до громадянства України, у висновку зазначив, що подані позивачем документи не підтверджують виконання умов прийняття до громадянства України, оскільки останній є особою, яка потребує додаткового захисту, що не дає йому можливості клопотати про прийняття до громадянства України, оскільки Закон надає таку можливість виключно тим особам, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

В позові позивач зазначає, що ним було отримано статус особи, яка потребує додаткового захисту, з причин того, що він прибув в Україну з сім`єю з Афганістану, оскільки була реальна загроза його життю та життю родини, тому вони реально потребували і потребують притулку в Україні. В Законі України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» відсутнє таке поняття як притулок в Україні, якому Державна міграційна служба України надає якийсь статус.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

За таких обставин, статус «біженець» і «особа, яка потребує додаткового захисту» мають лише певні відмінності.

Статус біженця включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано такий статус: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; наявність цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; неможливість або побоювання користуватись захистом країни походження; побоювання стати жертвою переслідувань має бути пов`язано з причинами, які вказані в Конвенції про статус біженців 1951 року, а саме: расова належність, релігія, національність (громадянство), належність до певної соціальної групи, політичні погляди.

Статус особи, яка потребує додаткового захисту, ґрунтується на існуванні обґрунтованих побоювань, що така особа при поверненні в країну свого походження, або якщо це особа без громадянства, то в країну свого колишнього місця проживання, зіткнеться з реальним ризиком нанесення серйозної шкоди чи насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини.

Згідно з ч.3 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, яких визнано особами, що потребують додаткового захисту, або яким надано тимчасовий захист в Україні, вважаються такими, які на законних підставах тимчасово проживають на території України на період дії обставин, за наявності яких додатковий чи тимчасовий захист було надано. Тимчасове проживання на території України таких іноземців та осіб без громадянства підтверджується посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, або посвідченням особи, якій надано тимчасовий захист в Україні.

Відповідно до положень ст.13 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, має інші права, передбачені Конституцією та законами України для іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України.

Суд зазначає, що інститут притулку не врегульовано чинним законодавством України.

Згідно з ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземцям та особам без громадянства може бути надано притулок у порядку, встановленому законом.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд не погоджується з посиланнями відповідача, що позивач, як особа, якій надано додатковий захист та яка на законних підставах протягом останніх п`яти років безперервно проживає на території України, не має права клопотати про прийняття до громадянства України.

За таких обставин, припинення провадження за заявою про прийняття до громадянства України по зазначеній підставі не ґрунтується на законі.

Тобто, висновок відповідача від 15.11.2019 року про припинення провадження за заявою позивача про прийняття до громадянства України належить до скасування.

Відповідно до ст.4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Суд погоджується з позивачем, що такими діями та рішеннями відповідач фактично протиправно відмовляється вирішувати питання про прийняття його до громадянства України.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача продовжити провадження за заявою позивача про прийняття до громадянства України та вирішити питання про прийняття його до громадянства України.

Суд вважає, що такий спосіб захисту порушеного права позивача з боку відповідача є належним та достатнім в даному випадку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, 9, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 37508470) про визнання протиправною відмову, скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Визнати протиправною відмову Державної міграційної служби України у вирішенні питання про прийняття до громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Скасувати висновок Державної міграційної служби України від 15.11.2019 року «Про припинення провадження за заявою про прийняття до громадянства України громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ».

4. Зобов`язати Державну міграційну службу України продовжити провадження за заявою про прийняття до громадянства України громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

5. Зобов`язати Державну міграційну службу України вирішити питання про прийняття до громадянства України громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної міграційної служби України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3363,20 грн.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко