Справа № 160/12378/19
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юркова Е.О.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,-
09 грудня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з вимогами:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні та виплаті пенсії за віком, викладену у формі листа вих.№ 3510/03.05/19 від 06.08.2019 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального трудового та страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 05.01.1985 р. по 05.09.1990 р. на підприємстві Северовостокзолото з 01.04.1992 р. по 21.12.1992 р. на МП Неосимвол, з 17.01.2001 р. по 07.12.2004 р. період проведення підприємницької діяльності згідно з ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення з моменту виникнення у ОСОБА_1 права на пенсію;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПІІ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) пенсію за віком з 14.05.2019 р..
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після досягнення необхідного віку та стажу позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком, за результатами розгляду якої прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії вих.№ 3510/03.05/19 від 06.08.2019 року. Таке рішення позивач вважає протиправним з огляду на наявність документів, що свідчать про те, що позивач працював повний робочий день, без будь-яких прогалин у місяцях, має безперервний стаж, зокрема з 05.01.1985 р. по 05.09.1990 р. на підприємстві Северовостокзолото з 01.04.1992 р. по 21.12.1992 р. на МП Неосимвол, а також у період з 17.01.2001 р. по 07.12.2004 р. проводив підприємницьку діяльності. Вказує, що в трудовій книжці наявні записи перебування позивача у спірний період у трудових відносинах з ПП Северовостокзолото та МП Неосимвол, отже наявність необхідного стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2020 року відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , зокрема у періоди:
- 02.01.1985 р. прийнятий до Нижньодніпровського трубопрокатного заводу ім..К.Лібкнехта на посаду формовщика ручной формовки (мовою оригіналу) (наказ № 10 від 02.01.1985 р.),
- 21.04.1986 р. призначений на посаду майстра заливки вибивки цеху (наказ № 228/к від 21.04.1986 р.),
- 24.08.1987 р. звільнений за переводом до УССР в управління внутрішніх справ м.Дніпропетровська (наказ № 512-к від 25.08.1987 р.),
- у період з 26.08.1987 р. по 23.10.1990 р. проходив службу в органах МВС Дніпропетровської області;
- 01.04.1992 р. прийнятий виробничим робітником з будівництва МП «Неосимвол» (наказ № 17-к від 01.04.1992 р.),
- 31.12.1992 р. звільнений за власним бажанням (наказ № 106-к від 31.12.1992 р.).
Вказані періоди роботи підтверджені даними трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 .
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 18.12.2000 року по 01.10.2014 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець.
Згідно довідки Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 26.04.2019 року № 643/10/04-36-50-80, згідно картки особового рахунку ОСОБА_1 сплачував фіксований податок доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності протягом 2001-2004 років.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 14.05.2019 року подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заяву про призначення пенсії за віком.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Право громадянина на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом закріплене у статті 46 Конституції України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті першої Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.
Так, відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Крім того, законодавством встановлено обовязок пенсійного органу щодо витребування документів в установ та організацій, які заявник з тих чи інших причин не може надати, з метою з`ясування певних обставин та фактів для призначення пенсії, про що й було заявлено клопотання позивача у поданій заяві про призначення пенсії.
Ведення трудових книжок у 1985-1993 році здійснювалось відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Державного комітету праці СРСР від 20.06.1974 року № 162 (надалі - Інструкція № 162).
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 162, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.
У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.
Пунктами 2.25 та 2.26 Інструкції № 162 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Наприклад, "Звільнений за згодою сторін", п.1 ст.29 КЗпП РСФСР".
Також пунктом 8.1 Інструкції № 58 вказано, що контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок проводиться в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР ВЦСПС від 06.09.1973 року № 656 Про трудові книжки працівників і службовців.
Згідно пункту 18 Постанови відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганні і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Отже, з огляду на наведену норму, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.
Отже, суд відхиляє наведені твердження відповідача, як підставу для відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01.04.1992 р. по 31.12.1992 р. на МП «Неосимвол», оскільки є виправлення в даті при звільненні.
Окрім того суд акцентує, що якщо відповідач виявив недоліки щодо заповнення трудової книжки, а саме відсутність дати та номеру наказу звільнення (відсутність даних щодо правової постави звільнення), то повинен перевірити та направити відповідні запити щодо отримання документів, на підтвердження стажу роботи позивача за вказаний період.
Зважаючи на викладене, суд робить висновок про підтвердження права позивача на зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.04.1992 р. по 31.12.1992 р. на МП «Неосимвол».
Вимоги в частині зарахування до загального трудового та страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 05.01.1985 р. по 05.09.1990 р. на підприємстві Северовостокзолото суд визнає безпідставними, оскільки належними та допустимими доказами такий період роботи позивача не підтверджено. Також судом встановлено, що період роботи з 05.01.1985 р. по 05.09.1990 р. (на Нижньодніпровському трубопрокатному заводі ім..К.Лібкнехта та в органах МВС Дніпропетровської області) зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 .
Щодо вимог в частині зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період проведення підприємницької діяльності з 17.01.2001 р. по 07.12.2004 р., суд вказує, що за приписами підпункту першого пункту 3-1 розділу XV Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:
1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Довідкою Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 26.04.2019 року № 643/10/04-36-50-80 підтверджено сплату ОСОБА_1 фіксованого податку доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності протягом 2001-2004 років.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З аналізу наведених норм вбачається, що у зв`язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком ПФУ зобов`язане перевірити, зокрема, чи має заявник стаж роботи не менше 26 років. У разі прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомляє про це заявника із зазначає причини відмови.
У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяло Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Суд дійшов висновку у цій справі, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області діяло необґрунтовано, оскільки у рішенні про відмову у призначенні пенсії не обґрунтовано мотиви не зарахування до стажу окремих періодів, а наведені мотиви визнані судом необґрунтованими.
Разом з тим, частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Також, при вирішені цього спору, суд, відповідно до частин першої-другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом № 3510/03.05/19 від 06.08.2019 року, про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
Зважаючи на висновки суду у даній справі щодо підтвердження права позивача на зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.04.1992 р. по 31.12.1992 р. на МП «Неосимвол», а також період проведення підприємницької діяльності з 17.01.2001 р. по 07.12.2004 р., оскільки прийняття рішення щодо призначення пенсії за віком відноситься до компетенції органів Пенсійного фонду, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.05.2019 року про призначення пенсії та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
На підставі викладеного позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 768,40 грн., що документально підтверджується квитанцією № 35 від 14.08.2019 року.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 384,20 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 139, 193, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні та виплаті пенсії за віком ОСОБА_1 , викладену у формі листа вих.№ 3510/03.05/19 від 06.08.2019 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.04.1992 р. по 31.12.1992 р. на МП «Неосимвол», а також період проведення підприємницької діяльності з 17.01.2001 р. по 07.12.2004 р..
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.05.2019 року про призначення пенсії та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.
В задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 10 березня 2020 року.

Суддя Е.О. Юрков