Справа № 520/11335/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2020-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 р.Справа № 520/11335/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Панченко О.В., м. Харків, повний текст складено 13.01.20 року по справі № 520/11335/19

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати відповідно до п.1 наказу начальника 118 військового представництва Міністерства оборони України від 31.01.2019 року №7 премії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію відповідно до п.1 наказу начальника 118 військового представництва Міністерства оборони України від 31.01.2019 №7.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходить військову службу у 118 військовому представництві Міністерства оборони України. Пунктом 1 наказу начальника 118 військового представництва Міністерства оборони України від 31.01.2019 №7 позивачу призначено до виплати премію за грудень 2018 року на підставі окремого доручення Мінісm0;ра Оборони Укр 72;їни від 27.12.2018. Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_2 , який здійснює виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, на момент подання позову належну позивачу премію за грудень 2018 року не виплатив. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати відповідно до п.1 наказу начальника 118 військового представництва Міністерства оборони України від 31.01.2019 року №7 премії ОСОБА_1 . Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію відповідно до п.1 наказу начальника 118 військового представництва Міністерства оборони України від 31.01.2019 №7.

Не погодившись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції не були з`ясовані обставини, які мають значення для справи. Військкоматом було направлено лист та Заявка-розрахунок на фінансування для виплат грошового забезпечення з врахуванням витрат на спірну премію до Фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України та до фінансово-економічної служби оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак, відповідь на лист та кошти на виплату премії не надійшли. Фінансування на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військових представництв проводиться лише в межах щомісячного грошового забезпечення без врахування додаткових заохочувальних виплат.

ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу , в якому просить суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без змін.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , проходить військову службу у 118 військовому представництві Міністерства оборони України на посаді помічника провідного інженера військового представництва.

118 військове представництво Міністерства оборони України (далі - 118 ВП МОУ) є відокремленим підрозділом (представництвом) Управлінн103; військових представництв Міністерства оборони України та безпосередньо виконує його окремі доручення.

27.12.2018 Міністром оборони України було видано окреме доручення №2704/з/420, згідно з яким за підсумками 2018 року відповідно до ст.15, 23, 27 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.51 Бюджетного кодексу України дозволено заохотити одноразово премією військовослужовців: зокрема, у січні 2019 року - установ, які окремі доручення апарату Міністерства оборони та Генерального штабу в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення за грудень 2018 року.

На виконання окремого доручення Міністра оборони України від 27.12.2018 №2704/3/420 начальником 118 ВП МОУ 25.01.2019 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 направлений лист №54 від 25.01.2019 про планування відповідних видатків згідно розрахунку.

31.01.2019 на виконання окремого доручення Міністра оборони України від 27.12.2018 №2704/з/420 по 118 ВП МО України було видано наказ начальника 118 ВП МОУ (по стройовій частині) від 31.01.2019 №7, в якому встановлено виплатити премію за підсумками 2018 року у розмірі місячного грошового забезпечення, у грудні 2018 року, зокрема, помічнику провідного інженера НОМЕР_1 ВП МОУ капітану ОСОБА_1 (а.с.19)

Зазначений Витяг з наказу начальника НОМЕР_1 ВП МОУ та відповідні додаткові документи були направлені листом від 31.01.2019 №68 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 для реалізації, в якому НОМЕР_1 ВП МОУ перебуває на грошовому забезпеченні (а.с.20).

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем премія за грудень 2018 року ОСОБА_1 виплачена не була, що також не заперечується відповідачем у справі.

Керівництво 118 ВП МОУ направило на адресу ХОВК лист-вимогу від 16.04.2019 року №211 про негайну реалізацію (виконання) наказу начальника 118 ВП МОУ від 31.01.2019 № 7) (а.с.21).

Листом від 29.01.2019 № 108/ВФЗ ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив НОМЕР_1 ВП МОУ, що у зв`язку з виниклим спірним питанням відносно зазначеної виплати до фінансово-економічної служби Командування сухопутних військ та фінансово-економічної служби ОК "СХІД" за вих. №102 від 28.01.2018 було надано запит щодо законності виплати.

Листом від 22.04.2019 №408/ВФЗ ХОВК повідомив 118 ВП МОУ, що Харківський ОВК фінансується з довольчого органу фінансово-економічного управління Командування сухопутних військ ЗСУ, яке являється безпосереднім керівництвом відносно розпоряджень та роз`яснень з фінансових та соціальних питань. Враховуючи викладене, відносно запиту 118 ВП МОУ, на адресу ФЕУ КСВ за вих. від 28.01.2019 № 102/ВФЗ (щодо видання наказу №7) було направлено лист-запит відносно законності видання військовими представництвами наказів про виплату. Станом на 22.04.2019 ІНФОРМАЦІЯ_4 жодної відповіді не отримував. При отриманні відповіді письмово буде повідомлено. Для зняття соціальної напруги заявнику рекомендовано також підготувати письмовий запит до безпосереднього керівництва військовими представництвами МОУ відносно законності видання даних наказів. Додатково повідомлено, що лист під 16.04.2019 №211 за супроводом Харківського ОВК за вих. від 22.04.2019 № 407/ВФЗ направлено до ФЕУ КСВ.

05.06.2019 року керівництвом 118 ВП МОУ на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 направлений запит про надання інформації про існуючу заборгованість по грошовому забезпеченню військовослужбовців представництва, враховуючи не виплачену особовому складу представництва премію за підсумками 2018 року (згідно наказу начальника 118 ВП МОУ від 31.10.2017 №7).

У відповідь ІНФОРМАЦІЯ_2 надіслав лист №600/ВФЗ від 10.06.2019, в якому повідомлялось про відсутність фінансової заборгованості перед особовим складом 118 військового представництва МОУ.

17.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з рапортом про видачу йому довідки встановленого зразка про розмір грошового забезпечення за грудень 2018 року.

22.10.2019 посадовими особами ХОВК видано довідку, згідно якої розмір грошового забезпечення позивача за грудень 2018 року - розмір премії, яку встановлено до виплати ОСОБА_1 за підсумками 2018 року становить 12587,57 грн.

Позивач, не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, вважаючи, що наказ начальника 118 ВП МОУ від 31.01.2019 №7 є чинним та безпідставно відділом фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_5 не реалізований, що є грубим порушенням законодавства України та соціальних гарантій військовослужбовців, звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що підстави для не виплати премії позивачу за грудень 2018 року відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову , виходячи з наступного.

Згідно з ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011), який встановлює єдину систему соціального захисту військовослужбовців, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

За змістом ст.9 Закону №2011 встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається МО України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам унормований Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом МО України від 11.06.2008 № 260 (далі - Інструкція №260).

За змістом п. 31.1 Інструкції №260 передбачено, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право преміювати осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби. Командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково.

Відповідно до п. 31.7 Інструкції №260 рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього.

Згідно з ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування визначено Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України №551-XIV (далі Закон №551)

Так, приписами пп. в) п. 27 Закон №551 встановлено, що, до офіцерів застосовуються такі заохочення - нагородження грамотою, цінним подарунком або грошовою премією.

Так, 118 військове представництво Міністерства оборони України має правовий статус - без права юридичної особи, є відокремленим підрозділом (представництвом) Управління військових представництв Міністерства оборони України та безпосередньо виконує його окремі доручення.

Згідно визначеної структури Управління військових представництв Міністерства оборони України перебуває у структурі апарату Міністерства оборони України, відповідно 118 військове представництво Міністерства оборони України перебуває безпосередньо у структурі апарату Міністерства оборони України та виконує його доручення.

За організаційно-штатною структурою 118 військове представництво Міністерства оборони України є окремою військовою установою, начальник якої наділений певними повноваженнями.

У структурі 118 військового представництва Міністерства оборони України відсутній відділ фінансового забезпечення. За розпорядженням начальника Генерального Штабу Збройних Сил України 118 військового представництва Міністерства оборони України встановлено на грошове забезпечення до відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Правовідносини між 118 військовим представництвом Міністерства оборони України та Харківським обласним військовим комісаріатом ґрунтуються на підставі Інструкції про тимчасовий порядок фінансового планування, фінансування, витрачання та використання коштів за кошторисом Міністерства оборони України від 20.06.2000 року, викладену в Збірнику вказівок № 9 Головного фінансового управління Міністерства оборони України. Відповідно, на начальника 118 військового представництва Міністерства оборони України покладено обов`язок встановлювати вид та розмір передбачених видів грошового забезпечення підпорядкованим йому військовослужбовцям, а на відділ фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 - проводити виплату на підставі зазначених наказів начальника 118 військового представництва Міністерства оборони України.

Враховуючи те, що наказ начальника 118 Військового представництва МО України від 31.01.2019 №7 про виплатиту премії військовослужбовцям за грудень 2018 року у розмірі місячного грошового забезпечення є чинним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невиплата премії позивачу за 2018 року є незаконною.

Колегія суддів зазначає, що наказ від 31.01.2019 року № 7 про преміювання не є скасованим. Доказів того, що позивач притягався до адміністративної або до дисциплінарної відповідальності відповідачем не надано, також відсутні накази про зменшення розміру премії на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії позивача, відсутні також рапорти з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) позивача із зазначенням конкретних причин, які стали підставою для цього.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що фінансування виплати грошового забезпечення військовослужбовцям військових представництв проводиться лише в межах щомісячного грошового забезпечення без врахування додаткових заохочувальних виплат, колегія суддів вважає необґрунтованими та зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі Кечко проти України Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З урахуванням викладеного вище, обмежене фінансування не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування премії, що є предметом спору у даній справі.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Тобто, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 825/874/17.

Проте, відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження факту відсутності в бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується Військове представництво 118, коштів на преміювання, і як наслідок не надходження відповідних фінансових асигнувань на рахунки для виплати премії військовослужбовцям у вказаний період.

На підставі аналізу наведених правових положень колегія суддів вважає необґрунтованими посилання на відсутність коштів на виплату премій, оскільки остання, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи, інших обґрунтувань в апеляційній скарзі наведено не було.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року по справі № 520/11335/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України та з урахуванням п. 3 Перехідних положень КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 09.04.2020 року