Справа № 500/514/20
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/514/20

06 квітня 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі: судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування наказів, скасування державної реєстрації земельної ділянки та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 через представника адвоката Біля Руслана Степановича звернулися до суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, у якій просять:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 17.05.2019 №287/0/7-19 «Про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації щодо об`єднання земельних ділянок на території Дунівської сільської ради Заліщицького району»;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 04.09.2019 №621/0/7-19 «Про затвердження документації із землеустрою та включення до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення земельної ділянки площею 11,9290 га на території Дунівської сільської ради Заліщицького району (кадастровий номер :01:002:0017)»;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0017;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» провести державну реєстрацію земельних ділянок, відведення яких відповідно до проекту землеустрою, розробленого Приватним підприємством «Земля Поділля» (далі - ПП «Земля Поділля»), передбачалось у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 площею 2,0000 га за кадастровим номером :01:001:2109, ОСОБА_2 площею 2,000 га за кадастровим номером :01:001:2107, ОСОБА_3 площею 1,9290 га за кадастровим номером :01:001:2110, ОСОБА_4 площею 2,000 га за кадастровим номером :01:001:2108, ОСОБА_5 , площею 2,0000 га за кадастровим номером :01:001:2105, ОСОБА_6 площею 2,0000 га за кадастровим номером :01:001:2106 за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані на території села Дунів Заліщицького району Тернопільської області, за межами населеного пункту;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 площею 2,000 га, ОСОБА_2 площею 2,000 га, ОСОБА_3 площею 1,9290 га, ОСОБА_4 площею 2,000 га, ОСОБА_5 площею 2,000 га, ОСОБА_6 площею 2,000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані на території села Дунів Заліщицького району Тернопільської області, за межами населеного пункту;

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 по 20 000,00 грн кожному відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

Розпорядженнями Заліщицької районної державної адміністрації у 2012 році (з урахуванням змін, внесених розпорядженнями у 2013 році) було надано дозвіл позивачам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 2,000 га кожному, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Дунівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області за межами населеного пункту. ПП «Земля Поділля» розроблено проект землеустрою, який погоджено у встановленому порядку, та внесено відомості до Державного земельного кадастру України по кожній з шести земельних ділянок.

У подальшому відповідач з 2015 року неодноразово відмовляв позивачам у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Остання відмова оскаржена у судовому порядку, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 у справі № 500/1632/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області визнано протиправним та скасовано рішення начальника Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Кузя І.І. від 06.05.2019 №В-2377/0-840/0/17-19 про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства вищевказаним особам за кадастровими номерами :01:001:2109, :01:001:2107, :01:001:2110, :01:001:2108, :01:001:2105, :01:001:2106 та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву вищевказаних осіб про затвердження документації із землеустрою.

Будь-яку інформацію щодо прийняття інших рішень щодо спірних земельних ділянок відповідач не надавав позивачам. Разом з тим, Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області прийнято оскаржувані накази від 17.05.2019 №287/0/7-19 про надання дозволу на розроблення документації щодо об`єднання земельних ділянок на території Дунівської сільської ради Заліщицького району за кадастровими номерами :01:001:2105, :01:001:2106, :01:001:2117, :01:001:2108, :01:001:2109, :01:001:2110 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва для подальшого продажу права оренди на земельних торгах (земельні ділянки об`єднано та присвоєно кадастровий номер :01:002:0017, площа 11,9290 га) та від 04.09.2019 №621/0/7-19 про затвердження технічної документації і включення земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0017 до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для подальшого продажу їх права оренди на земельних торгах.

Наказом від 28.12.2019 №19-7689/14-19-СГ, після набрання законної сили судовим рішенням у справі №500/1632/19, відповідач відмовив позивачам у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок на території Дунівської сільської ради Заліщицького району за кадастровими номерами :01:001:2105, :01:001:2106, :01:001:2117, :01:001:2108, :01:001:2109, :01:001:2110 у зв`язку із відсутністю у Державному земельному кадастрі цих земельних ділянок за такими кадастровими номерами.

Також представник позивача зазначає, що відповідачем проводилися перевірки спірного проекту землеустрою на відповідність його положенням закону, документації із землеустрою або містобудівній документації, про що складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельною ділянкою у селі Дунів, яким встановлено самовільне зайняття земельних ділянок позивачами; після перевірки прийнято рішення про анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера землевпорядника Чубея С.І. , який розробляв спірний проект землеустрою.

Представник позивача вказує, що оскаржувані накази є протиправними, прийнятими із перевищенням повноважень та не відповідають критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суперечать вимогам статей 3, 8, 14 та 41 Конституції України, частинам восьмій, дев`ятій статті 118, частині третій статті 134 та частині другій статті 135 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), є необґрунтованими, упередженими.

Також у позові наведене обґрунтування стягнення моральної шкоди. Представник позивачів вказує, що з питанням погодження спірного проекту землеустрою позивачі зверталися упродовж 2015-2020 років, однак щоразу отримували відповіді про відмову у затвердженні проекту землеустрою, кожного разу з інших причин, що викликало відчуття невизначеності, несправедливості та психічного напруження, а відтак є підстави вважати, що діями відповідача завдана моральна шкода.

Ухвалою суду від 21.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено судове засідання на 9.30 год 17.03.2020.

Ухвалою суду від 21.02.2020 за клопотанням представника позивачів вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони Головному управлінню Держгеокадастру в Тернопільській області вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0017, розташованої за межами населених пунктів на території Дунівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, до прийняття рішення по суті.

13.03.2020 до суду від Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області надійшов відзив на позов (а.с.164-166). Відповідач у відзиві на позов його заперечує, посилаючись на положення статей 135, 136 ЗК України, та вказує, що Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області як розпорядник земель сільськогосподарського призначення державної власності є організатором земельних торгів та відповідно наділений повноваженнями визначати перелік земельних ділянок державної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги.

Оскільки на дату прийняття оскаржуваних наказів право власності у позивачів не виникло, речове право на земельні ділянки за позивачами не зареєстровано, то відповідно відповідачем правомірно затверджено технічну документацію щодо об`єднання земельних ділянок в одну та включення до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для подальшого продажу права оренди на земельних торгах. Запровадження конкурентних способів продажу земельних ділянок або прав на них має переваги для територіальної громади, оскільки є ефективним засобом збільшення надходжень до місцевих бюджетів.

Також відповідач звертає увагу, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які бажали отримати у власність позивачі, неодноразово розглядався Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області та через його невідповідність вимогам державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою та положень земельного законодавства, не затверджувався. Відмови у затвердженні проекту землеустрою не оскаржувалися. Сам факт надання дозволу на розробку проекту землеустрою не передбачає позитивного рішення про надання земельної ділянки в подальшому у власність.

На думку відповідача, факти встановленні рішенням суду у справі № 500/1632/19 не є преюдиційними, обставини справи, якими позивачі обґрунтовують позовні вимоги мають доказуватися у цій справі. Також позивачами не надано доказів на спричинення моральних страждань та що вони викликані саме неправомірними діями відповідача, не вказано характер та обсяг страждань, яких зазнали позивачі, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у їх життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, заявлений позивачами розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень кожному є надмірним та необґрунтованим.

Ухвалою суду від 17.03.2020 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання та на підставі клопотання представника відповідача до 09.30 год 06.04.2020.

24.03.2020 до суду від представника позивачів надійшла відповідь на відзив, у якій зазначається, що відповідач не спростував тих обставин, що земельні ділянки, на які претендували позивачі, у 2015 році та станом на 05.06.2019 не були включені до переліку земельних ділянок для подальшого продажу на земельних торгах. При цьому частиною третьою статті 134 ЗК України визначено, що земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а саме у випадку безоплатної передачі. Оскільки позивачі мали намір отримати у власність земельні ділянки, то відповідач протиправно прийняв рішення про проведення земельних торгів.

Також представник позивачів вказав, що відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивачі не зазнали страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Протиправні дії та рішення відповідача щодо відмови у реалізації конституційного права на отримання у власність земельної ділянки викликали розчарування в цілому у діяльності державних органів, у тому числі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, що створило додаткове психічне напруження викликане дискримінацією під час розгляду заяв позивачів порівняно з заявами інших громадян, які належно вирішуються, що зумовило звернення позивачів за медичною допомогою.

У відзиві звернута увага на те, що рішення суб`єкта владних повноважень про затвердження відповідної документації із землеустрою не є дискреційними повноваженнями. Перевірка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вимогам законів та прийнятих до них нормативно-правових актів покладається на експертів державної експертизи відповідно до статті 186-1 ЗК України, а не на керівників територіальних підрозділів Держгеокадастру. Тому належним способом захисту порушених прав позивачів є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачів та прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Представник позивачів просив позов задовольнити (а.с.176-181).

У судове засіданнях 06.04.2020 позивачі та їх представник не прибули, проте 02.04.2020 до суду надійшла заява представника позивачів про розгляд справи за відсутності позивачів та їх представника (а.с.187).

Представник відповідача у судові засідання не з`явився, відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.174).

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з частиною дев`ятою статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, розгляд справи проведено за відсутності представника відповідача у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розгляд справи здійснювався відповідно до вимог статей 258, 262 КАС України.

Суд, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що розпорядженнями Заліщицької районної державної адміністрації від 07.11.2012 №808-од, 29.11.2012 № 882-од (з урахуванням змін, внесених розпорядженнями від 05.04.2013 №131-од, 05.04.2013 №133-од) було надано дозвіл позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 2,000 га кожному для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Дунівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області за межами населеного пункту (а.с.30-33).

ПП «Земля Поділля» розроблено проект землеустрою, який погоджено у встановленому порядку з огляду на його відповідність вимогам чинного земельного законодавства, що підтверджується висновками відділу Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільської області Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 15.07.2015 №19-1906-0.5-44.99 та від 15.07.2015 №34-1906-0.5-4500/2-15 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність загальною площею 11,9290 га громадянам ОСОБА_2 площею 2,000 га, ОСОБА_3 площею 1,9290 га, ОСОБА_4 площею 2,000 га, ОСОБА_5 , площею 2,0000 га, ОСОБА_6 площею 2,0000 га, ОСОБА_1 , площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель загального користування (сільськогосподарські землі, пасовище) за межами населеного пункту на території Дунівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області (а.с.34-35).

Земельні ділянки на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розробленого ПП «Земля Поділля», були сформовані та внесено відомості до Державного земельного кадастру України по кожній з шести земельних ділянок за кадастровими номерами :01:001:2109, :01:001:2107, :01:001:2110, :01:001:2108, :01:001:2105, :01:001:2106 (а.с.36-53).

Починаючи з 2015 року позивачі неодноразово зверталися до Головного управління Держземагентства у Тернопільській області, Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області з клопотаннями про затвердження документації із землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, загальною площею 11,9290 га.

Головне управління Держземагентства у Тернопільській області, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області рішеннями, викладеними у листах від 28.04.2015 №19-19-0.53-671/17-15-СГ, від 25.05.2018 №2684/0-1122/0/17-18, від 03.10.2018 № В-5492/0-2134/0/17-18, від 20.11.2018 № В-6290/0-2524/0/17-18, від 08.02.2019 № В-392/0-205/0/17-19, від 06.05.2019 № В-2377/0-840/0/17-19, неодноразово відмовляло у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 56-65).

При цьому, такі земельні ділянки у комунальну власність не передавалися, будь-які відомості про обмеження у відповідні державні реєстри не вносилися, як громадське пасовище загального користування для випасання худоби зазначені земельні ділянки не використовуються, що підтверджується листом Заліщицької районної державної адміністрації від 03.08.2018 №01 08/1367-29; в подальшому такі земельні ділянки не передбачається використовувати як землі загального користування згідно з листом Дунівської сільської ради від 28.05.2019 №103 (а.с.54-55).

Також судом встановлено, що остання відмова Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 06.05.2019 № В-2377/0-840/0/17-19 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок оскаржена позивачами до суду. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду, яке набрало законної сили, від 29.10.2019 у справі №500/1632/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області визнано протиправним та скасовано рішення начальника Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Кузя І.І. від 06.05.2019 №В-2377/0-840/0/17-19 про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства позивачам за кадастровими номерами :01:001:2109, :01:001:2107, :01:001:2110, :01:001:2108, :01:001:2105, :01:001:2106 та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву вищевказаних осіб про затвердження документації із землеустрою (а.с.66-69).

17.07.2019 представником позивачів адвокатом Білем Р.С. направлявся адвокатський запит до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про надання інформації, чи приймалось відповідачем рішення про розроблення будь-якої документації із землеустрою щодо спірних земельних ділянок, на які претендують позивачі (а.с.70-71).

Відповідач листом від 19.07.2019 №29-19-0.5-4256/2-19 у відповідь на адвокатський запит надав відповідь про те, що Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області не приймались накази стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, на які претендують позивачі (а.с.72).

В подальшому на запит представника позивачів від 05.02.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області надано відповідь від 10.02.2020 №29-19-0.71-917/2-20 про те, що земельні ділянки, на які претендували ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , об`єднано в одну земельну ділянку на підставі відповідної технічної документації, присвоєно об`єднаній земельній ділянці кадастровий номер :01:002:0017; до відповіді долучено копії оскаржуваних наказів (а.с.73).

Так, 17.05.2019 Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області прийнято наказ №287/0/7-19 «Про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації щодо об`єднання земельних ділянок на території Дунівської сільської ради Заліщицького району», відповідно до якого надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 11,9290 га за кадастровими номерами :01:001:2105, :01:001:2106, :01:001:2117, :01:001:2108, :01:001:2109, :01:001:2110 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва для подальшого продажу права оренди на земельних торгах (а.с.74).

Зі змісту цього наказу вбачається, що він прийнятий відповідно до статей 122, 135-139, 186 ЗК України, статей 55, 56 Закону України «Про землеустрій», Положення про Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області та враховуючи рекомендації Комісії з підготовки, організації та проведення земельних торгів з продажу права оренди земельних ділянок від 08.05.2019.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 04.09.2019 №621/0/7-19 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для подальшого продажу права оренди на неї на земельних торгах площею 11,9290 га, кадастровий номер :01:002:0017, яка розташована за межами населеного пункту на території Дунівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області. Включено цю земельну ділянку до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для подальшого продажу права оренди на неї на земельних торгах (а.с. 75). Підстави для прийняття цього наказу зазначені ті ж самі, що й у попередньому наказі від 17.05.2019.

В подальшому наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 28.12.2019 №19-7689/14-19-СГ відмовлено позивачам у затверджені технічної документації із землеустрою та наданні у власність земельних ділянок через відсутність у Державному земельному кадастрі земельних ділянок заявників (а.с.76).

Не погоджуючись із рішеннями та діями відповідача щодо об`єднання земельних ділянок, на які претендували позивачі, в одну та виставлення її на земельні торги, позивачі звернулася з даним позовом до суду.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, суд, зважаючи на предмет позову, перевіряє чи оскаржувані рішення та дії відповідача прийняті у відповідності до зазначених вище умов.

За змістом статті 3 ЗК України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель (частина друга статті 4 ЗК України).

Відповідно до підпункту «б» частини першої статті 81 ЗК України однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є безоплатна передача із земель державної і комунальної власності.

Згідно з частинами першою - другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як встановлено підпунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення селянського господарства в розмірі не більше 2,00 гектара.

Відповідно до пункту 12 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України, чинного до 01.01.2013, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Отже, до 01.01.2013 розпорядження землями за межами населених пунктів здійснювали органи виконавчої влади.

У цій справі розпорядженнями Заліщицької районної державної адміністрації від 07.11.2012 №808-од, 29.11.2012 № 882-од було надано дозвіл позивачам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 2,000 га кожному для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Дунівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області за межами населеного пункту.

Згідно з частиною дев`ятою статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Редакція статті 186-1 ЗК України, чинна на 01.01.2015 на момент погодження позивачами проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, передбачала, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (частина п`ята статті 186-1 ЗК України).

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації (частина шоста статті 186-1 ЗК України).

Проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність були погоджені відділом Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільської області Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області у порядку, встановленому на час виникнення спірних правовідносин (а.с. 34-35), та передані до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області для затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Згідно з частиною дев`ятою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина десята статті 118 ЗК України).

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частина одинадцята статті 118 ЗК України).

Згідно з частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308 (чинного на час прийняття оскаржуваних наказів), Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Таким чином, наведені вище норми законодавства дають підстави для висновку, що у даному випадку відповідач має виключні повноваження на вирішення питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства.

Як встановлено судом проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність позивачам не були затвердженні, такі земельні ділянки станом на 28.12.2019 відсутні у Державному земельному кадастрі, оскільки Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області прийнято рішення про їх об`єднання в одну земельну ділянку та включення об`єднаної земельної ділянки до Переліку земельних ділянок для подальшого продажу їх права оренди на земельних торгах.

Надаючи оцінку таким діям відповідача, суд враховує наступне.

Відповідно до абзацу шістнадцятого частини другої статті 134 ЗК України (у редакції, чинній до 02.04.2016) не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.

Законом України «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів» №1012-VIII від 18.02.2016 (далі - Закон №1012-VIII), який набрав чинності 03.04.2016, було внесено зміни до ЗК України, якими, зокрема, абзац шістнадцятий частини другої статті 134 ЗК України викладено в іншій редакції. Відповідно до нової редакції не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.

Таким чином, з 03.04.2016 земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них, зокрема для ведення особистого селянського господарства, можуть підлягати продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах).

Втім, пунктом 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1012-VIII передбачено, що фізичні та юридичні особи, які до дня набрання чинності цим Законом одержали в установленому порядку дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у власність або користування земельних ділянок державної та комунальної власності, мають право на отримання таких земельних ділянок без проведення земельних торгів у випадках, визначених положеннями частини другої статті 134 Земельного кодексу України, що виключаються цим Законом.

Отже, законодавцем передбачено можливість реалізації особами, які отримали дозвіл на розроблення проекту землеустрою, набутого ними до внесення вказаних змін права на відведення відповідної земельної ділянки без проведення земельних торгів.

З огляду на вказані правові норми, суд зазначає, що в такому випадку відповідач як розпорядник земель державної власності не вправі приймати рішення про проведення земельних торгів щодо земельних ділянок, на які у встановленому законом порядку було надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для особистого селянського господарства.

Позивачі отримали дозвіл на розроблення проекту землеустрою у листопаді 2012 року, тобто до внесення змін до ЗК України, а тому на них розповсюджується гарантія, визначена пунктом 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1012-VIII.

Окрім того, суд звертає увагу на ту обставину, що на момент, коли відповідач вперше рішенням (28.04.2015) відмовив у клопотанні позивачів у затвердженні проекту землеустрою і до 04.09.2019, ці земельні ділянки не були включені до переліку земельних ділянок для подальшого продажу права орендних на них на земельних торгах.

Беручи до уваги наведені положення законодавства та встановлені у цій справі обставини, суд приходить до висновку, що подальші рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області щодо земельних ділянок, на які претендували позивачі, є протиправними, а саме прийняті накази від 17.05.2019 №287/0/7-19 «Про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації щодо об`єднання земельних ділянок на території Дунівської сільської ради Заліщицького району», відповідно до якого надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 11,9290 га за кадастровими номерами :01:001:2105, :01:001:2106, :01:001:2117, :01:001:2108, :01:001:2109, :01:001:2110 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва для подальшого продажу права оренди на земельних торгах та від 04.09.2019 №621/0/7-19 «Про затвердження документації із землеустрою та включення до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення земельної ділянки площею 11,9290 га на території Дунівської сільської ради Заліщицького району (кадастровий номер :01:002:0017)», згідно з яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для подальшого продажу права оренди на неї на земельних торгах площею 11,9290 га, кадастровий номер :01:002:0017, яка розташована за межами населеного пункту на території Дунівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, та включено цю земельну ділянку до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для подальшого продажу права оренди на неї на земельних торгах.

Відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України; необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); недобросовісно та нерозсудливо.

На користь таких висновків суду свідчить і та обставина, що відповідач наказ від 04.09.2019 №621/0/7-19 прийняв у той час, як Тернопільським окружним адміністративним судом розглядалася справа №500/1632/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (позов подано до суду 10.07.2019) про визнання протиправним та скасування рішення начальника Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Кузя І.І. від 06.05.2019 №В-2377/0-840/0/17-19 про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства позивачам за кадастровими номерами :01:001:2109, :01:001:2107, :01:001:2110, :01:001:2108, :01:001:2105, :01:001:2106 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву вищевказаних осіб про затвердження документації із землеустрою (а.с.66-69). Незважаючи на розгляд судом спору між позивачами та Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області з приводу тих самих правовідносин, суб`єкт владних повноважень вчиняє дії та приймає рішення, які позбавлять можливості в подальшому реалізувати право позивачів на отримання у власність земельної ділянки.

Відтак суд дійшов висновку, що оскаржувані накази Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 17.05.2019 №287/0/7-19 та від 04.09.2019 №621/0/7-19 слід визнати протиправними та скасувати, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0017 (об`єднаної земельної ділянки) та зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» провести державну реєстрацію земельних ділянок, відведення яких відповідно до проекту землеустрою, розробленого ПП «Земля Поділля», передбачалось у власність для ведення особистого селянського господарства позивачам, то суд зазначає таке.

Відповідно до статті 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Частина перша статті 79-1 ЗК України передбачає, що формування земельних ділянок здійснюється, серед іншого: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.

Тобто, за приписами ЗК України розподілено способи формування земельної ділянки, а саме: у порядку відведення земельної ділянки із земель державної власності (за відсутності на даній частині земної поверхні сформованих та зареєстрованих земельних ділянок) та шляхом об`єднання раніше сформованої земельної ділянки.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 № 3613-VI державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:

особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;

органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

У цій справі була проведена державна реєстрація шести земельних ділянок за проектом землеустрою, розробленим ПП «Земля Поділля», на підставні наданого позивачам дозволу на розроблення документації із землеустрою.

В подальшому державна реєстрація цих земельних ділянок скасована за рішенням відповідача про об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.

Враховуючи реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0017 (об`єднаної), реєстрація інших земельних ділянок первинно сформованих відповідно до проекту землеустрою, розробленого ПП «Земля Поділля», за яким передбачалась передача у власність земельних ділянок позивачам, є неможливою для державного кадастрового реєстратора, адже відповідно до абзацу четвертого пункту 6 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Відтак, як наслідок визнання протиправним та скасування наказів Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 17.05.2019 №287/0/7-19 та від 04.09.2019 №621/0/7-19 з метою відновлення прав позивачів є необхідним вжиття заходів відповідачем для скасування державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0017 (об`єднаної земельної ділянки) та зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області відновити державну реєстрацію земельних ділянок до їх об`єднання, тобто відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» провести державну реєстрацію земельних ділянок, відведення яких відповідно до проекту землеустрою, розробленого ПП «Земля Поділля», передбачалось у власність для ведення особистого селянського господарства позивачам. Позовні вимоги позивачів у цій частині підлягають до задоволення.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, то суд зазначає наступне.

Наведені вище положення статті 118 ЗК України передбачають певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

З положень цієї ж статті 118 ЗК України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України, норми статті 118 ЗК України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Така правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06.03.2019 у справі №1640/2594/18.

Судом установлено, що позивачі мають право безоплатно набути у власність із земель державної власності на підставі рішення органу виконавчої влади земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства не більше 2,00 га. Позивачі отримали дозвіл на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки, замовили проектну документацію, яка була розроблена та погоджена в установленому порядку, тобто дотрималися визначеної законодавством процедури виготовлення та погодження проекту землеустрою, що підтверджується обставинами, встановленими у цій справі, та у справі №500/1632/19, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у якій набрало законної сили.

Відповідно до висновків відділу Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільської області Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 15.07.2015 №19-1906-0.5-44.99 та від 15.07.2015 №34-1906-0.5-4500/2-15 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність позивачам, такі проекти розроблено у відповідності до вимог чинного земельного законодавства, погоджено та рекомендується до затвердження з метою передачі у власність земельних ділянок (а.с.34-35).

При погодженні проектів не встановлено невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації (підстави для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до частини шоста статті 186-1 ЗК України).

Як зазначалось вище, згідно з нормами частини дев`ятої статті 118 ЗК України єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

У цій справі судом встановлено відсутність станом на 28.12.2019 державної реєстрації земельних ділянок позивачів у Державному земельному кадастрі через їх об`єднання в одну земельну ділянку. Разом з тим, суд з огляду на неправомірність рішень відповідача щодо такого об`єднання земельних ділянок зобов`язав відповідача Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області відновити державну реєстрацію земельних ділянок до їх об`єднання.

Лише після вчинення таких дій відповідачем можливий розгляд питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок позивачам.

Зобов`язання затвердити проект щодо відведення земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. У матеріалах справи містяться докази, що підтверджують дотримання позивачами усіх умов, необхідних для затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачам: розробка проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, отримання позитивного висновку про погодження проекту землеустрою, в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України. Також судом зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» провести державну реєстрацію земельних ділянок, відведення яких відповідно до проекту землеустрою, розробленого ПП «Земля Поділля», передбачалось у власність для ведення особистого селянського господарства позивачам відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Тобто після вчинення відповідних дій відповідачем щодо відновлення державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі за позивачами, відсутні визначені ЗК України підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок позивачам.

Відтак, способом захисту, необхідним для поновлення прав позивачів, є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачів та прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки їм у власність.

При цьому суд враховує, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною четвертою статті 245 КАК України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Оскільки питання про затвердження позивачам проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для особистого селянського господарства вирішується відповідачем тривалий час (з 2015 року), остання відмова у затвердженні проекту землеустрою скасована в судовому порядку з прийняттям рішення про зобов`язання повторно розглянути це питання, разом з тим відповідач приймав протиправні рішення про передачу земельної ділянки на земельні торги, тобто створював перешкоди для реалізації позивачами їх права на отримання у власність земельної ділянки, тому суд приходить до переконання, що належним способом захисту прав позивачів є зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 площею 2,000 га, ОСОБА_2 площею 2,000 га, ОСОБА_3 площею 1,9290 га, ОСОБА_4 площею 2,000 га, ОСОБА_5 площею 2,000 га, ОСОБА_6 площею 2,000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані на території села Дунів Заліщицького району Тернопільської області, за межами населеного пункту.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 19.02.2020 у справі №591/5935/17.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача по 20000,00 грн кожному з позивачів моральної шкоди, то така вимога не підлягає задоволенню з таких мотивів і підстав.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Як визначено статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Відповідно до статей 73, 74 КАС України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Позивач повинен подати докази разом із поданням позовної заяви (частина друга статті 79 КАС України).

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо. Докази також мають підтверджувати причинно-наслідковій зв`язок між діями (подією) і наслідком.

Відповідно до доводів позивачів завдана моральна шкода полягає у негативних емоціях, відчутті невизначеності, несправедливості, психічному напруженні, переживаннях через неодноразові відмови позивачам у затвердженні документації із землеустрою, проведенні перевірок щодо використання земельних ділянок, незаконному анулюванні кваліфікаційного сертифіката інженеру землевпоряднику Чубею С.І. , який розробляв проект, відмові у доступі до інформації щодо рішень, які прийняті по спірних земельних ділянках.

Зі змісту цих аргументів позивачів та їх представника про стягнення моральної шкоди вбачається, що моральна шкода завдана не тільки діями щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачі таких на земельні торги, а й іншими діями відповідача, які не є предметом спірних правовідносин у цій справі.

Також позивачі зазначають, що протиправні дії та рішення відповідача викликали та викликають розчарування в цілому у діяльності державних органів та зокрема Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, що в свою чергу створює їм додаткове психічне напруження викликане дискримінацією під час розгляду наших заяв порівняно з заявами інших громадян, які належно вирішуються, що в свою чергу обумовлювало також непоодинокі випадки звернення позивачів у медичні установи для надання відповідної медичної допомоги. На підтвердження цього представник позивачів до відповіді на відзив додав виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, видані сімейним лікарем Комунального некомерційного підприємства «Заліщицька центральна районна лікарня» Заліщицької районної ради 29.05.2019 ОСОБА_3 , 06.01.2020 ОСОБА_2 , 10.01.2020 ОСОБА_6 , 12.01.2020 ОСОБА_1 (а.с.182-185).

Надаючи оцінку таким доказам і поясненням представника позивачів суд зауважує, що відповідно до частини другої статті 94 КАС України такі докази мали бути подані одночасно з позовною заявою. Крім того, позивачі не надали суду доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння їм сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальних витрат, понесених позивачем. Надані виписки з історії хвороб чотирьох з шести позивачів за січень 2020 року, в одному випадку за травень 2019 року не є доказами того, що погіршення здоров`я спричинено діями, рішеннями Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, оскільки як вбачається з матеріалів справи спірні відносини, пов`язані з діями відповідача щодо відмов у затвердженні проекту землеустрою, виникли значно раніше.

Зважаючи на те, що позивачами не надано доказів, які б засвідчували заподіяння їм Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області шкоди у формі та розмірі, зазначеній у позовній заяві, рішеннями і діями, які оскаржуються у цій справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Отже, позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню частково.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог (частина третя статті 139 КАС України).

У цій справі позивачами заявлено п`ять позовних вимог немайнового характеру, які оплачені судовим збором кожним з позивачів у розмірі 4204,00 грн, та заявлено позовну вимогу про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди, за подання якої судовий збір не справляється відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».

Сплата судового збору за подання позовної заяви підтверджується квитанціями про здійснення касової операції від 19.02.2020 ОСОБА_2 - №ПН990172, ОСОБА_3 - №ПН990194, ОСОБА_4 №ПН990216, ОСОБА_5 №ПН990232, ОСОБА_6 №ПН990257, ОСОБА_1 №ПН990152 (а.с.97-102). Сплата судового збору за подання заяви про забезпечення позову підтверджується квитанцією про здійснення касової операції від 19.02.2020 ОСОБА_1 №ПН990288 в сумі 630,60 грн (а.с.115).

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги позивачів, які оплачені судовим збором, повністю, а також задоволено заяву про забезпечення позову, за яку сплачено судовий збір ОСОБА_1 у розмірі 630,60 грн, то на користь позивачів необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви, у сумі 4204,00 грн кожному, а на користь ОСОБА_1 ще й 630,60 грн за подання заяви про забезпечення позову, яку задоволену.

Щодо заходів забезпечення позову, вжитих судом ухвалою від 21.02.2020, шляхом заборони Головному управлінню Держгеокадастру в Тернопільській області вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0017, розташованої за межами населених пунктів на території Дунівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, до прийняття рішення по суті, то суд зауважує таке.

Вказаний в ухвалі від 21.02.2020 захід забезпечення позову зберігає свою дію до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

З аналізу статті 157 КАС України слідує, що набрання законної сили рішенням у цій справі зумовлює припинення дії заходів забезпечення позову. Питання щодо їх скасування не потребує окремого розгляду.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування наказів, скасування державної реєстрації земельної ділянки та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 17.05.2019 №287/0/7-19 19 «Про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації щодо об`єднання земельних ділянок на території Дунівської сільської ради Заліщицького району».

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 04.09.2019 №621/0/7-19 «Про затвердження документації із землеустрою та включення до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення земельної ділянки площею 11,9290 га на території Дунівської сільської ради Заліщицького району (кадастровий номер :01:002:0017)».

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0017.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» провести державну реєстрацію земельних ділянок, відведення яких відповідно до проекту землеустрою, розробленого ПП «Земля Поділля», передбачалось у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 площею 2,0000 га за кадастровим номером :01:001:2109, ОСОБА_2 площею 2,000 га за кадастровим номером :01:001:2107, ОСОБА_3 площею 1,9290 га за кадастровим номером :01:001:2110, ОСОБА_4 площею 2,000 га за кадастровим номером :01:001:2108, ОСОБА_5 , площею 2,0000 га за кадастровим номером :01:001:2105, ОСОБА_6 площею 2,0000 га за кадастровим номером :01:001:2106 за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані на території села Дунів Заліщицького району Тернопільської області, за межами населеного пункту.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області після державної реєстрації земельних ділянок, відведення яких відповідно до проекту землеустрою, розробленого ПП «Земля Поділля», передбачалось у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 площею 2,000 га, ОСОБА_2 площею 2,000 га, ОСОБА_3 площею 1,9290 га, ОСОБА_4 площею 2,000 га, ОСОБА_5 площею 2,000 га, ОСОБА_6 площею 2,000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані на території села Дунів Заліщицького району Тернопільської області, за межами населеного пункту.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області судові витрати у сумі 4834,60 грн (чотири тисячі вісімсот тридцять чотири грн 60 коп).

Стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області судові витрати у сумі 4204,00 грн (чотири тисячі двісті чотири грн 00 коп).

Стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області судові витрати у сумі 4204,00 грн (чотири тисячі двісті чотири грн 00 коп).

Стягнути на користь ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області судові витрати у сумі 4204,00 грн (чотири тисячі двісті чотири грн 00 коп).

Стягнути на користь ОСОБА_5 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області судові витрати у сумі 4204,00 грн (чотири тисячі двісті чотири грн 00 коп).

Стягнути на користь ОСОБА_6 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області судові витрати у сумі 4204,00 грн (чотири тисячі двісті чотири грн 00 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Позивачі:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),

ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ),

ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ),

ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ),

ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ),

ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ).

Відповідач:

Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Лисенка, 20 а, м.Тернопіль, Тернопільська область, 46002, ).

Повний текст рішення складено та підписано 06.04.2020.

Суддя Чепенюк О.В.

З оригіналом згідно:

Суддя Чепенюк О.В.