Справа № 420/5658/19
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2020-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2020 р. Категорія: 106020000м.ОдесаСправа № 420/5658/19
Головуючий в 1 інстанції: Балан Я.В.
час і місце ухвалення: спрощене провадження, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення, з урахуванням пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року, без зміни місяця підвищення (базового місяця) у січня 2016 року, із розрахунку місяця підвищення (базового місяця) січень 2014 року за період з 01.01.2016 року по 26.09.2018 року; - зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення з урахуванням пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року, без зміни місяця підвищення (базового місяця) у січня 2016 року, із розрахунку місяця підвищення (базового місяця) січень 2014 року за період з 01.01.2016 року по 26.09.2018 року; - зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 у десятиденний строк з дня набрання рішенням суду законної сили подати звіт про виконання судового рішення, мотивуючи його тим, що військовою частиною НОМЕР_1 протиправно у період з 01.01.2016 року по 26.09.2018 року, не було проведено нарахування та виплату індексації. Стверджує, що посилання відповідача на недостатнє фінансування та відсутність роз`яснень Міністерства соціальної політики України є безпідставними, оскільки обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення. Однак, індексація є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного від 20 грудня 2019 року позов задоволено частково. Бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 26.09.2018 року визнано протиправною; - зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення, з урахуванням пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року, за період з 01.01.2016 року по 26.09.2018 року, із розрахунку місяця підвищення (базового місяця) квітень 2015 року за період з 01.01.2016 року по 01.04.2018 року, а з 01.04.2018 року по 26.09.2018 року квітень 2018 року. У встановленні судового контролю за виконанням рішення суду відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити вимоги в частині визначення базового місяця позивачу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що оскільки підвищення посадового окладу позивача, яке впливає на суму індексації, з урахуванням приписів Постанови КМУ № 1078, відбулося 01.01.2014 року та який на протязі з 01.01.2014 року по 01.04.2018 року значно не змінювався, не зважаючи на підвищення грошового забезпечення - за рахунок інших складових, без підвищення посадового окладу, який перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовим місяцем для нарахування індексації є січень місяць 2014 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що в даному випадку відсутні підстави для визнання дій відповідача по невиплаті індексації грошового забезпечення протиправними, оскільки відповідач, відповідно до Інструкції № 260 виконував роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року № 248/3/9/1/2, в якому було зазначено про не нарахування індексації грошового забезпечення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що згідно витягу з наказу Командира Військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) №70 від 14 вересня 2018 року, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, капітана ОСОБА_1 , заступник начальника інформаційно-телекомунікаційного вузла Військової частини НОМЕР_1 повітряного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 Повітряних Сил Збройних Сил України, звільнено з військової служби у запас за пунктом б (за станом здоров`я) (а.с.17-19).

Наказом Командира Військової частини НОМЕР_1 №209 від 26.09.2018 року, ОСОБА_1 , виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення (а.с.49).

Згідно довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 , за період з 01.01.2015 року по 26.09.2018 року, з 01.01.2016 року індексація грошового забезпечення позивачеві не виплачувалась (а.с.84-85).

15 липня 2019 року, ОСОБА_1 , звернувся до Командира Військової частини НОМЕР_1 з заявою стосовно нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 26.09.2018 року (а.с.20-24), проте відповіді на дану заяву, зі слів позивача, - не отримано.

16 серпня 2019 року, ОСОБА_1 , повторно звернувся до Командира Військової частини НОМЕР_1 з запитом на інформацію щодо отримання довідок про нараховане та виплачене грошове забезпечення у період з 01.01.2014 року по 26.09.2018 року із зазначенням усіх складових відповідного розрахунку та довідки про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення за вказаний період (а.с.25-28), проте відповіді зі слів позивача знов не отримано.

Вважаючи дії відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 26.09.2018 року протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2016 року по 01.04.2018 року є квітень 2015 року, а з 01.04.2018 року по 26.09.2018 року квітень 2018 року. Тобто, позовні вимоги ОСОБА_1 , підлягають частковому задоволенню.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу № 2232-XII від 25 березня 1992 (далі Закон України № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються Законом № 2232-XII та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей № 2011-ХІІ від 20 грудня 1991 року (далі Закон України №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин 2, 3 статті 9 Закону України №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України Про індексацію грошових доходів населення № 1282-ХІІ від 03 липня 1991 року (далі Закон України №1282-ХІІ).

У відповідності до статті 2 Закону України №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статті 4 Закону України від 03.07.1991 №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію Закону України №1282-ХІІ.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій статті 4 Закону України №1282-ХІІ.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 6 Закону України №1282-ХІІ передбачено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року (надалі - Порядок № 1078).

Згідно з п. 1-1 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01 січня 2016 року).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

За змістом пункту 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Аналіз наведених норм законодавства України, дає підстави суду дійти висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується із 01 грудня 2015 року).

При цьому, нормами Закону України № 1282-ХІІ та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації, зокрема, пунктом 6 Порядку №1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації, при цьому, у Законі йдеться про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.

У статті 18 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії № 2017-ІІІ від 05 жовтня 2000 року, зазначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Таким чином, відсутність механізму нарахування індексації грошового забезпечення та не закладення до бюджету коштів для виплати індексації не позбавляють відповідача обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку.

Щодо посилання відповідача на роз`яснення директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/3/9/1/2 від 04 січня 2016 року, колегія суддів зазначає, що вказаний документ не є нормативно-правовим актом та має виключно рекомендаційний характер.

Індексація безпосередньо не пов`язана з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. В законі йдеться про фінансові ресурси бюджетів усіх рівнів. Виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду по справі № 825/874/17 від 12.12.2018.

Згідно ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кечко проти України від 08 листопада 2005 року зазначено, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення).

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 23 березня 2002 року № 5-рп/2002 суд зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності громадян, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги ОСОБА_1 , про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 26.09.2018 року.

Стосовно встановлення базовим місяцем для нарахування індексації січень 2014 року, слід зазначити наступне.

Наказом Міністерства оборони № 44 від 27.01.2016 року (що діяв з 01 січня 2016 року), Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (зі змінами), протокольного рішення Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 3 та з метою врегулювання окремих питань виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році, наказано щомісячне грошове забезпечення військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) виплачувати з розрахунку: основні види грошового забезпечення (оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років); надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби (у відсотках посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років) всім військовослужбовцям - 50 відсотків; премій.

Тобто, грошове забезпечення військовослужбовців вищевказаним наказом було значно збільшено за рахунок стимулюючих виплат.

Проте, відповідно до приписів абзацу 5 пункту 5 Порядку № 1078 від 17.07.2003 року, у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати.

Як убачається з довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 , за період з 01.01.2015 року по 26.09.2018 року, з січня 2015 року по квітень 2018 року, розмір посадового окладу позивача значно не збільшувався (а.с.84-85).

По березень 2015 року включно, розмір посадового окладу позивача становив 961,00 гривень, а з квітня 2015 року по квітнень 2018 року - був незмінний та складав 999,00 гривень.

Згідно абзацу першого пункту 5 Порядку №1078 від 17.07.2003 року, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Враховуючи вищевикладене, базовим місяцем для нарахування індексації позивача є не січень 2014 року, а квітень 2015 року місяць у якому відбулося підвищення посадового окладу позивача до 999,00 гривень.

Крім того, з квітня 2018 року, посадовий оклад позивача ще раз збільшився (до 4370 гривень), що також призводить до зміни базового місяця нарахування індексації у вказаному періоді.

Колегія суддів критично ставиться до посилань апелянта, що незначне підвищення посадового окладу у квітня 2015 року не впливає на базовий місяць розрахунку індексації, оскільки дане твердження протирічить Порядку №1078 від 17.07.2003 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2016 року по 01.04.2018 року є квітень 2015 року, а з 01.04.2018 року по 26.09.2018 року квітень 2018 року. Тобто, позовні вимоги ОСОБА_1 , підлягають частковому задоволенню.

Інші доводи апеляційних скарг встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року по справі № 420/5658/19, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.