Справа № 320/3121/20
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2020-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

07 квітня 2020 року №320/3121/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши в місті Києві заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного агентства рибного господарства України, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень - тимчасово виконуючого обов`язки Голови Державного агентства рибного господарства України Яцури Андрія Леонідовича щодо видання Доручення №11 від 25 лютого 2020 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства рибного господарства України від 14 лютого 2020 року № 04-К про призначення на посаду виконувача обов`язків компанії «FISHING COMPANY S.A.» («Фішинг Компані С.А.») (3rd FloorYamrajBuilding, MarketSquare P03175 RoadTown, Tortola, VG0111, British Virgin IslandsS BVI Reg. No. 247448) ОСОБА_2 .

Разом з цим позовом подано заяву про забезпечення позову, якій позивач просить суд:

1. Зупинити дію наказу Державного агентства рибного господарства України від 14 лютого 2020 року № 04-К про призначення на посаду виконувача обов`язків компанії «FISHING COMPANY S.A.» («Фішинг Компані С.А.») (3rd FloorYamrajBuilding, MarketSquare P03175 RoadTown, Tortola, VG0111, British Virgin IslandsS BVI Reg. No. 247448) ОСОБА_2 .

2. Заборонити Державному агентству рибного господарства України (адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 45 а), вчиняти дії, спрямовані на внесення змін до реєстру директорів компанії «FISHING COMPANY S.A.» («Фішинг Компані С.А.») (3rd FloorYamrajBuilding, MarketSquare P03175 RoadTown, Tortola, VG0111, British Virgin IslandsS BVI Reg. No. 247448), зобов`язання передачі печаток компанії, установчих документів, фінансової звітності, реєстру укладених договорів та інших документів фінансово-господарської діяльності компанії, передачі доступу до банківських рахунків, тощо.

Така заява обґрунтована тим, що 25 лютого 2020 року відповідачем на виконання оскаржуваного наказу було видано Доручення №11 від 25.02.2020 за підписом т.в.о. Голови Андрія Яцури директору «Фішинг Компані С.А.» Андрію Коломійченку передати в.о. директора «Фішинг Компані С.А.» ОСОБА_2 печатку, установчі документи, фінансову звітність, реєстр укладених договорів та інші документи фінансово-господарської діяльності компанії, забезпечити доступ до банківських рахунків.

Невжиття заходів забезпечення позову призведе до порушення законних прав, свобод та інтересів позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, захист цих прав, свобод та інтересів є неможливим без вжиття таких заходів, а також для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, враховуючи значний обсяг майна, яке знаходиться на балансі компанії «Фішинг Компані С.А.» та є державним.

Виконання оскаржуваного Наказу та виданого на його підставі доручення від 25.02.2020 року №11 може в майбутньому ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки передача управлінських функцій, печаток штампів, документів є фактичним втручанням в господарську діяльність компанії «Фішинг Компані С.А.», відповідальність за яку за законом несе ОСОБА_1 .

Доступ до банківських рахунків та документів особи, що неправомірно призначена на посаду, а також не є офіційним директором за законами місця реєстрації компанії, може призвести до відчуження державного коштів та майна компанії, яке в подальшому неможливо бути повернути.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

В силу приписів частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до вимог пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Суд зауважує, що принцип рівності сторін один із складників концепції справедливого судового розгляду та передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення ЄСПЛ, серед інших рішень та mutatis mutandis, "Кресс проти Франції" (Kress v. France), [GC], № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; "Ф.С.Б. проти Італії" (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, Серія A № 208-B, п. 33; "Т. проти Італії" (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, Серія A № 245-C, п. 26; та "Кайя проти Австрії" (Kaya v. Austria), № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року).

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен врахувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Таким чином, з наведеного вбачається, що суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідача, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідача.

Аналізуючи вказані вище норми у сукупності, суд дійшов висновку, що заходи забезпечення адміністративного позову мають вживатись виключно у двох випадках: 1) якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача (фізичної або юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), яка в майбутньому зробить неможливим їх захист або ускладнить виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; 2) якщо є очевидні ознаки протиправності рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, що призводить до порушення прав, свобод та інтересів позивача.

При цьому, заходи забезпечення позову повинні обиратися судом з урахуванням дотримання балансу між правами та інтересами позивача, за захистом яких він звернувся, та наслідками впливу таких заходів на права та свободи заінтересованих осіб.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд звертає увагу на те, що позивач не надав жодних доказів існування очевидної небезпеки, тобто такої, яка не потребує доведенню в суді, заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, не обґрунтував причин неможливості захисту (поновлення) прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів, не розкрив у чому полягає необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому, а також очевидність ознак протиправності дій відповідача.

До того ж, заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову в частині зупинення дії оскаржуваного рішення не підлягає задоволенню, оскільки у разі забезпечення позову шляхом зупинення дії такого рішення суб`єкта владних повноважень суд повинен в ухвалі вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності оспорюваного рішення у відповідності до вищенаведеної постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008.

Проте, у межах розгляду даної заяви судом не може вирішуватися питання очевидності протиправності оспорюваного рішення, оскільки встановлення очевидності ознак протиправності таких рішення без розгляду справи по суті є неприпустимим.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відсутні будь які правові підстави для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 150-157,243,248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Копію ухвали направити (надати) позивачеві.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.