Справа № 380/1186/20
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2020-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/1186/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якій просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах № 42 від 05.12.2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, передбачену Списком № 2, п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення та ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з дати звернення, а саме з 29 листопада 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у нього наявний загальний стаж роботи, який становить більше 36 років, з яких 10 років 4 місяці 26 днів пільговий стаж роботи. У зв`язку з чим 29.11.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, 27.12.2019 отримав відмову у призначенні пенсії з підстав, що п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не передбачено зниження пенсійного віку пропорційно відпрацьованим рокам та відсутність підстав для зарахування періодів роботи, передбачених підпунктом 2 пункту 2 статті 114 Закону № 1058 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 Закону № 1788. Позивач вважає, відповідне рішення відповідача протиправним та таким, що порушує його конституційні права на пенсійне забезпечення, тому звернувся з цим позовом до суду. Просить позов задовольнити.

Відповідач у встановлений судом строк, надав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечення обґрунтовує тим, що відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах. Вказує, що відповідно до поданих позивачем документів стаж останнього на пільгових умовах за Списком № 2 становить 1 рік 11 місяців 17 днів, що менше мінімально необхідного (6 років 3 місяці) та є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах (із зниженням пенсійного віку) відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону № 1058. Водночас, стаж роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 8 років 5 місяців 9 днів, що менше необхідного (12 років 6 місяців) та є недостатнім для призначення пенсії за вислугу відповідно до пункту «а» статті 55 Закону № 1788. Звертає увагу, що пунктом «а» статті 55 Закону №1788 не передбачено зниження пенсійного віку пропорційно відпрацьованим рокам. З огляду на те, що Законом № 1058, зокрема, статтею 114 цього Закону не передбачено взаємного зарахування періодів роботи, передбачених підпунктом 2 пункту 2 статті 114 Закону № 1058 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 Закону № 1788, якщо право на пільгову пенсію визначається із зниженням пенсійного віку, відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону № 1058. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 12.02.2020 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи наведене, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив наступне.

Суд встановив, що 29.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

13.12.2019 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом № 5717/02.04-10 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Як на підставу для відмови призначити позивачу пенсію відповідач послався на те, що Законом № 1058, зокрема, статтею 114 цього Закону не передбачено взаємного зарахування періодів роботи, передбачених підпунктом 2 пункту 2 статті 114 Закону № 1058 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 Закону № 1788, якщо право на пільгову пенсію визначається із зниженням пенсійного віку, тому відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до підпунктом 2 пункту 2 статті 114 Закону № 1058.

Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, вважає його протиправним та таким, що порушує його конституційні права на пенсійне забезпечення, що зумовило звернення останнього до суду з цим позовом.

Суд наголошує, що у даних правовідносинах є спірне питання щодо зарахування позивачу пільгового стажу за Списком 2 та стажу за вислугу років та для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, спору щодо наявності страхового та пільгового стажу немає, оскільки, на думку відповідача, для призначення позивачу відповідного виду пенсії неможливо зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком 2, пільговий стаж роботи позивача за вислугу років, як наслідок відмовлено останньому у призначенні пільгової пенсії.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон 1788) в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Статтею 62 Закону передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.

Згідно статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Таким чином, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Таким чином, з викладених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком № 2.

При цьому, за правилами застосування Списку № 2, визначеними у наведених вище правових нормах, якщо пільгова робота виконувалася до 31 грудня 1991 року, то застосовується Список № 2, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173; якщо виконання пільгової роботи продовжувалося після 01 січня 1992 року або розпочато після цієї дати, але не більше як до 11 березня 1994 року, то застосовується Список № 2, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжувалася після 11 березня 1994 року або розпочата після цієї дати, але не більше як до 16 січня 2003 року, то застосовується Список № 2, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

Водночас, основним документом, який підтверджує наявність в особи відповідного стажу роботи, є трудова книжка, а за відсутності записів в ній - уточнюючі первинні документи.

Суд встановив та не заперечується сторонами, що за період роботи ОСОБА_1 чинним був Список № 2, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173.

Із записів трудової книжки слідує, що у період з 22.04.1986 відповідно до наказу № 114 від 22.04.1986 по 08.04.1988 відповідно до наказу № 94 від 08.04.1988 ОСОБА_1 працював оператором товарним Дрогобицького нафтопереробного заводу.

Із змісту довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, яку видано ПАТ «Нафтопереробний комплекс - Галичина» № 31 від 24.07.2019 ОСОБА_1 працював повний робочий день у ПАТ «НПК-Галичина» у виробництві резервуарних парків та за період з 22.04.1986 по 08.04.1988 виконував роботи оператора товарного з перекачування нафтопродуктів, проведення замірів нафти та нафтопродуктів у резервуара підготовки схем технологічних обов`язків до проведення операцій з перекачування за професією товарний оператор, що передбачено позицією «а» підрозділу 3 розділу XIII Списку № 2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР Е 22.08.1956 № 1173.

Із наявних у матеріалах справи документів слідує та не заперечується відповідачем, що стаж роботи ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком № 2 становить 1 рік 11 місяців 17 днів.

Також із записів трудової книжки ОСОБА_1 слідує, що останній з 07.07.1988 відповідно до наказу № 129 від 07.07.1988 по 17.12.1996 відповідно до наказу № 404 від 17.12.1996 працювали регулювальником швидкості руху вагонів станції Дрогобич Львівської залізниці, що передбачено Порядком № 383. Відповідні дані підтвердженні уточнюючою довідкою, виданою ВП «Львівська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Львівська залізниця» № 54 від 10.05.2019.

Із наявних у матеріалах справи документів слідує та не заперечується відповідачем, що стаж роботи ОСОБА_1 за вислугу років становить 8 років 5 місяців 9 днів.

Отже, загальний стаж роботи ОСОБА_1 відповідно до поданих документів становить більше 36 років, з яких пільговий стаж роботи ОСОБА_1 становить 10 років 4 місяці 26 днів, зокрема за Списком № 2 - 1 рік 11 місяців 17 днів та за вислугу років - 8 років 5 місяців 9 днів. Відповідні обставини відповідачем не заперечуються.

Проте, як встановив суд, на переконання відповідача відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, передбачену Списком № 2, п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення та ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з наступних підстав.

Так, абзацом першим підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону № 1058 передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону № 1058, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад та показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років для чоловіків, і за наявності страхового стажу на дату досягнення зазначеного віку, зокрема, у період з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року не менше 27 років 6 місяців, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

При цьому, працівникам, які не мають стажу роботи зі шкідливими і важким умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшення пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Як наслідок, відповідач дійшов висновку про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах (із зниженням пенсійного віку) відповідно до підпункту пункту 2 статті 1 14 Закону № 1058, оскільки стаж роботи ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком № 2 становить 1 рік 11 місяців 17 днів, що менше мінімально необхідного 6 років 3 місяці.

Водночас, відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788 «Про пенсійне забезпечення» передбачено право на пенсію за вислугу років робітникам локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, зокрема, чоловікам - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Список професій і посад робітників локомотивних бригад та окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 № 583 (далі - Порядок № 583).

Порядком № 583 передбачено, що правом за вислугу років користуються, зокрема, регулювальники швидкості руху вагонів.

Як наслідок, відповідач дійшов висновку про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 55 Закону № 1788, оскільки стаж роботи ОСОБА_1 на пільгових умовах за вислугу років становить 8 років 5 місяців 9 днів, що менше необхідного 12 років 6 місяців.

При цьому зазначив, що Законом № 1058, зокрема, статтею 114 цього Закону, не передбачено взаємного зарахування періодів роботи, передбачених підпунктом 2 пункту 2 статті 114 Закону № 1058 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 Закону № 1788, якщо право на пільгову пенсію визначається із зниженням пенсійного віку.

Відносно відповідних висновків відповідача суд зазначає наступне.

Як встановив суд та не заперечується відповідачем, загальний стаж роботи ОСОБА_1 відповідно до поданих документів становить більше 36 років, з яких пільговий стаж роботи ОСОБА_1 становить 10 років 4 місяці 26 днів, зокрема за Списком № 2 - 1 рік 11 місяців 17 днів та за вислугу років - 8 років 5 місяців 9 днів. Відповідні обставини відповідачем не заперечуються.

За приписами ст.56 Закону №1788-XII, при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Зазначена норма не містить умови, що стаж позивача за Списком №2 та з вислугу років повинен складати не менше ніж 12 років та 6 місяців.

Дана норма містить лише умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах, що повністю відповідає наявному у позивача стажу роботи та його віку.

З огляду на зазначене, суд відхиляє доводи відповідача, що Законом № 1058, зокрема, статтею 114 цього Закону, не передбачено взаємного зарахування періодів роботи, передбачених підпунктом 2 пункту 2 статті 114 Закону № 1058 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 Закону № 1788, якщо право на пільгову пенсію визначається із зниженням пенсійного віку.

Суд наголошує, що Закон № 1788, зокрема ст.56 цього Закону передбачає, що при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 Закону №1788-XII провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач має стаж роботи: за Списком №2, що складає 1 рік 11 місяців 17 днів; за вислугу років, що складає 8 років 5 місяців 9 днів, отже, загальний пільговий стаж відповідно до ст. 56 Закону №1788-XII складає 10 років 4 місяці 26 днів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що на момент звернення позивача до відповідача із заявою щодо призначення йому пільгової пенсії за Списком №2, відповідачем протиправно було відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно із ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (у редакції протоколів № 11 та № 14 (04 листопада 1950 року)) визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І цієї Конвенції.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ефективним способом поновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах передбачену Списком № 2 п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення та ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з дати звернення, а саме з 29 листопада 2019 року

Відповідно до ч. 2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, з викладених вище підстав.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах № 42 від 05.12.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах передбачену Списком № 2 п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення та ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з дати звернення, а саме з 29 листопада 2019 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) за рахунок його бюджетних асигнувань 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп сплаченого судового збору на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.М. Брильовський