Справа № 160/584/20
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2020 року Справа № 160/584/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Шевченківської районної у місті Дніпрі ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
16.01.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, в якому просить суд:
- стягнути з Шевченківської районної у м. Дніпрі ради на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (за період з 21.05.2019 року по 26.12.2019 року) у сумі 131 232,64 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 року №160/2755/19 було вирішено стягнути з Шевченківської районної у місті Дніпрі ради на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 01.09.2018 року по 22.01.2019 року в розмірі 84 052,64 грн. та стягнути з Шевченківської районної у місті Дніпрі ради на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 54 891,52 грн. (станом на дату ухвалення рішення - 21.05.2019 року). Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.11.2019 року у справі № 160/2755/19 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 року у справі №160/2755/19, залишено без змін.
При цьому, за поясненням позивача, вимогу про стягнення з Шевченківської районної у місті Дніпрі ради на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 54 891,52 грн. було виконано 26.12.2019 року.
Позивач, після отримання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 14.11.2019 року у справі № 160/2755/19, звернувся до відповідача з заявою щодо врахування при виконанні рішення суду приписів ст. 117 КЗпП України щодо проведення розрахунку та виплати середнього заробітку по дату фактичного розрахунку за період, не охоплений судовим рішенням, проте, таку вимогу відповідачем було проігноровано.
Позивач вказує, що відповідний розрахунок суми судом у справі № 160/2755/19 зроблено з огляду на приписи ч. 2 ст. 117 КЗпП України, відповідно до якої суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні розрахунку до розгляду справи - по день винесення рішення. Однак, як пояснює позивач, враховуючи той факт, що відповідачем було подано апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції від 21.05.2019 року не набрало законної сили, а відповідний розрахунок є чинним станом на 21.05.2019 року. Тому, позивач вважає, що станом на 26.12.2019 року сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з позивачем ( по дату його фактичного виконання) становить 857,68 грн. (середньоденна заробітна плата) х 153 робочі дні = 131 232,64 грн. За вказаних обставин, позивач звернувся до суду.
Ухвалою суду від 05.02.2020 року було відкрито провадження у справіта призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, а також встановлено відповідачеві строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Заперечуючи проти позову, Шевченківською районною у місті Дніпрі радою 27.02.2020 року було подано відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи.
Відповідач зазначає, що скориставшись своїм правом на апеляційне оскарження, Шевченківською районною у м. Дніпрі радою було подано апеляційну скаргу на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 року по справі № 160/2755/19. В подальшому, після перегляду справи № 160/2755/19 Третім апеляційним адміністративним судом та залишення рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 року в силі, відповідачем було виплачено позивачеві, належні до виплати суми.
При цьому, відповідач ставить під сумнів виставлений період часу, зазначений як за час затримки розрахунку, оскільки позивачем не надано до суду доказів дати отримання рішення суду та дати звернення до Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Дніпра, відповідно до вимог Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». На думку відповідача, позивач навмисно збільшує період та суму виплати.
Окрім того, відповідач вважає невірним розрахунок середньої заробітної плати позивачем. За вказаних обставин, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
17.03.2020 року позивачем надано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи. Позивач вважає, що доводи відповідача викладені у відзиві не відповідають дійсним обставинам справи та не ґрунтуються на нормах матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.08.2018 року у справі № 804/2745/18 позов ОСОБА_1 до Шевченківської районної у місті Дніпрі ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки розрахунку при звільненні - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати розпорядження голови Шевченківської районної у місті Дніпрі ради №12/1-к від 28.02.2018 року "Про звільнення ОСОБА_1 ".
Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу Шевченківської районної у місті Дніпрі ради.
Стягнуто з Шевченківської районної у місті Дніпрі ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 105495 грн.
Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 року у справі №160/2755/19, яке постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.11.2019 року залишено без змін, позов ОСОБА_1 до Шевченківської районної у місті Дніпрі ради про стягнення середнього заробітку задоволено.
13.12.2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою від 12.12.2019 року, в якій викладено вимогу у семиденний строк з моменту отримання заяви виконати вимоги судового рішення у справі № 160/2755/19, а також сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.05.2019 року по дату фактичного розрахунку.
Рішення суду у справі № 160/2755/19 виконано 26.12.2019 року, що не заперечується сторонами.

Втім, за поясненням позивача, заяву від 12.12.2019 року відповідачем проігноровано.

За вказаних обставин, позивач звернувся з позовною заявою щодо стягнення з Шевченківської районної у м. Дніпрі ради на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (за період з 21.05.2019 року по 26.12.2019 року) до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За приписами ч. 1-3 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За положеннями ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Судом встановлено, що позивач був посадовою особою органу місцевого самоврядування в розумінні положень ст. ст. 2, 3 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 року № 2493-III.

За приписами ст. 3 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", посадами в органах місцевого самоврядування, є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Крім того, за змістом ч. 1 ст. 7 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України.

Частина 3 ст. 7 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" встановлює, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється, зокрема, дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Статтею 9 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" передбачено, що посадова особа місцевого самоврядування має право, в тому числі, на оплату праці залежно від посади, яку вона займає, рангу, який їй присвоєно, якості, досвіду та стажу роботи; на соціальний і правовий захист.

Питання щодо проходження служби в органах місцевого самоврядування, звільнення із неї, права та обов`язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування". Однак, вищезазначеним нормативно-правовим актом не визначено порядку проведення розрахунку при звільненні зі служби в органах місцевого самоврядування, а, отже, в даному випадку необхідно застосовувати загальні норми трудового законодавства.

Статтею 3 КЗпП України регламентовано, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України.

У ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Положеннями ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, зміст наведених норм дає підстави для висновку, що на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок при звільненні провести повний розрахунок з працівником та виплатити всі належні йому суми. У разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу, наступає передбачена ст. 117 КЗпП України, відповідальність.

Тобто, за такого правового врегулювання, передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

При цьому, стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Така позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно з частиною другою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» від 08 квітня 2010 року передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статті 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

За таких обставин суд вважає, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 КЗпП України, є безпідставним.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного у Рішенні від 27 червня 2018 року №810/1543/17.

Тобто, компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до ст. 117 КЗпП України може вимагатися лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. Після прийняття судового рішення (в даному випадку це рішення № 160/2755/19 було прийнято Дніпропетровським окружним адміністративним судом 21.05.2019 року про стягнення середнього заробітку) норми статей 116, 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання колишнього роботодавця виплатити середній заробіток змінюється на зобов`язання виконати судове рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, положення ст.ст. 116, 117 КЗпП не передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати та інших виплат, що мала місце після того, як ці суми були стягнуті в судовому порядку.

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.08.2018 року у справі № 804/2745/18 позов ОСОБА_1 до Шевченківської районної у місті Дніпрі ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки розрахунку при звільненні - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати розпорядження голови Шевченківської районної у місті Дніпрі ради №12/1-к від 28.02.2018 року "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста-юристконсульта юридичного відділу Шевченківської районної у місті Дніпрі ради.

Стягнуто з Шевченківської районної у місті Дніпрі ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 105495 грн.

Стягнуто з Шевченківської районної у місті Дніпрі ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 17023 грн.

Відповідно до статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Оскільки позивача було поновлено на посаді, відповідно до розпорядження голови Шевченківської районної у місті Дніпрі ради від 22.01.2019 року № 5-к, а не 01.09.2018 року, позивач у березні 2019 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 року у справі №160/2755/19, яке постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.11.2019 року залишено без змін, позов ОСОБА_1 до Шевченківської районної у місті Дніпрі ради про стягнення середнього заробітку, задоволено.

Стягнуто з Шевченківської районної у місті Дніпрі ради () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 01.09.2018 року по 22.01.2019 року, в розмірі 84 052,64 грн.

Стягнуто з Шевченківської районної у місті Дніпрі ради () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, в розмірі 54 891,52 грн.

Рішення набрало законної сили 14.11.2019 року.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 3 розпорядження голови Шевченківської районної у місті Дніпрі ради від 31.01.2019 року № 6-к «Про надання частини щорічної відпустки ОСОБА_1 та наступне його звільнення», звільнено ОСОБА_1 , головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу районної у місті ради, 14 лютого 2019 року за угодою сторін. Підставою була заява позивача від 31.01.2019 року.

В даному випадку за Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 року у справі №160/2755/19, яке постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.11.2019 року залишено без змін, позивачеві розраховано суму середнього заробітку за не проведення відповідачем остаточного розрахунку з 14.02.2019 року по 22.05.2019 року, а стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розумінні частини першої статті 117 КЗпП України за період з 21.05.2019 року по 26.12.2019 року, є безпідставним.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Шевченківської районної у місті Дніпрі ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 07.04.2020 року.

Суддя І.О. Лозицька