Справа № 120/1119/20-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви

06 квітня 2020 р. Справа № 120/1119/20-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Сало Павло Ігорович, перевіривши в м. Вінниці матеріали позовної заяви заступника військового прокурора Дарницького гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та Національної академії Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,

ВСТАНОВИВ:

12.03.2020 поштовими засобами зв`язку до суду надійшла позовна заява заступника військового прокурора Дарницького гарнізону Центрального регіону України (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та Національної академії Національної гвардії України про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 на користь Національної академії Національної гвардії України фактичних витрат, які пов`язані з утриманням відповідача в Національній академії Національної гвардії України у період з 28.07.2018 по 21.08.2019 в розмірі 172155,35 грн.

Ухвалою суду від 17.03.2020 вищезазначену позовну заяву залишено без руху з наданням прокурору строку для усунення виявлених судом недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня вручення (отримання) копії ухвали.

При цьому в ухвалі суду, по-перше, вказано на відсутність у позовній заяві належного обґрунтування законних підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді і, по-друге, не визнано поважними ті причини для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, які були наведені прокурором у відповідній заяві про поновлення цього строку.

03.04.2020 до суду надійшла заява прокурора про усунення недоліків позовної заяви на виконання вимог ухвали суду від 17.03.2020.

Ознайомившись з вказаною заявою та доданими до неї документами, суд зазначає таке.

Щодо підстав звернення прокурора до суду.

Частиною першою статті 171 КАС України передбачено, що після одержання позовної заяви суддя з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст. 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 КАС України у позовній заяві зазначається зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також докази, що підтверджують вказані обставини.

Особливості звернення до адміністративного суду прокурора встановлено статтею 53 КАС України. Так, в силу положень частини третьої та четвертої цієї статті у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Таким чином, при зверненні прокурора до адміністративного суду в інтересах держави на прокурора покладено обов`язок обґрунтувати факт порушення інтересів держави у спірних правовідносинах та наявність законних підстав для здійснення прокурором представництва таких інтересів в суді від імені органу, уповноваженого здійснювати функції держави у цих правовідносинах.

Водночас невиконання прокурором вказаних вимог закону дає суду підстави для залишення позовної заяви без руху та, у випадку не усунення відповідних недоліків, - повернення позовної заяви.

Відтак, перевіряючи дотримання прокурором вимог ч. 4 ст. 53 КАС України, суд керується наступними мотивами.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Аналіз частин третьої, четвертої статті 53 КАС України у взаємозв`язку з частиною третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що участь прокурора в судовому процесі в адміністративних судах стає можливою за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтвердження відсутності такого органу.

Отже, згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Суд зауважує, що захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Більше того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами судового розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно ("KOROLEV v. RUSSIA" (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; "MENCHINSKAYA v. RUSSIA", № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Також Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (справа "F.W. v. France", № 61517/00, рішення від 31 березня 2005 року, п. 27).

Отже, пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, дають підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Вказана правова позиція неодноразово викладалась у судових рішеннях Верховного Суду, зокрема в ухвалі від 10 липня 2018 року у справі № 812/1689/16 (провадження № К/9901/48550/18), в ухвалі від 19 липня 2018 року у справі № 822/1169/17 (провадження № К/9901/48834/18), в постанові від 06.02.2019 у справі № 927/246/18.

У спірних правовідносинах інтереси держави полягають в тому, що на утримання відповідача у вищому навчальному закладі були здійсненні витрати з державного бюджету. Відповідно до вимог чинного законодавства такі витрати підлягають відшкодуванню у зв`язку з достроковим розірванням контракту про проходження відповідачем військової служби (навчання). Водночас правом на звернення до суду з позовом про примусове стягнення цих витрат, у разі відмови курсанта відшкодувати їх добровільно, наділений відповідний навчальний заклад, тобто у даному випадку Національна академія Національної гвардії України. Отже, у спірних правовідносинах саме ця державна установа здійснює захист державних інтересів.

Звертаючись до суду, прокурор посилається на наявність інтересу держави в цьому спорі та необхідність його захисту органами прокуратури.

Суд погоджується з тим, що несплата відповідачем витрат, понесених на його утримання у вищому навчальному закладі, порушує державні інтереси.

Проте позовна заява не містить належного обґрунтування в частині нездійснення або неналежного здійснення захисту таких інтересів суб`єктом, який уповноважений виконувати функції держави у спірних правовідносинах, тобто Національною академією Національної гвардії України. Разом з тим, як вже зазначалось, в силу приписів ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" лише в такому разі прокурор може представляти інтереси держави в суді.

У заяві про усунення недоліків позовної заяви прокурор вказує на те, що ані Академія, ані Міністерство внутрішніх справ України, яке здійснює безпосереднє керівництво Національною гвардією України, з 22.09.2019 і до цього часу не звернулися до суду з позовом про стягнення з відповідача витрат на навчання в сумі 172155,35 грн. Відповідно, оскільки позивач не здійснює захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, є підстави для звернення до суду саме прокурора.

Втім, суд зазначає, що одного лише посилання на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює свої повноваження недостатньо для прийняття до розгляду позовної заяви прокурора. В такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону, наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене статтею 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість), вирок суду щодо службових осіб, докази накладення дисциплінарних стягнень на відповідних посадових осіб за невиконання чи неналежне виконання своїх службових обов`язків тощо. Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 927/246/18.

Прокурор акцентує увагу на тому, що внаслідок не звернення до суду з цим позовом державі заподіяно шкоду, але при цьому не наводить жодних належних обґрунтувань щодо не здійснення або неналежного здійснення повноважень із захисту державних інтересів відповідними посадовими особами Національної академії Національної гвардії України або Міністерства внутрішніх справ України. Так само прокурор не надає доказів притягнення винних осіб до юридичної відповідальності за допущену бездіяльність, ба навіть доказів ініціювання питання про їх притягнення до відповідальності відповідно до закону.

Як видно зі змісту листа Національної академії Національної гвардії України від 25.02.2020 № 84/1-377, на який посилається прокурор, підставою для не звернення Академії до суду з позовом про відшкодування відповідачем спірних витрат є відсутність коштів на оплату судового збору.

Відтак прокурор вважає, що вказаний навчальний заклад позбавлений можливості самостійно здійснювати захист інтересів держави шляхом звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача.

Разом з тим, наведена підстава для звернення прокурора до суду не може вважатися обґрунтованою та виправдовувати нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави тим суб`єктом, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження.

При цьому суд зазначає, що факт відсутності достатніх коштів для оплати навчальним закладом судового збору сам по собі не є достатньою підставою для звернення прокурора до суду в інтересах держави від імені цієї державної установи.

До того ж суб`єкт, який утримується за рахунок Державного бюджету України, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з тією метою, щоб мати змогу забезпечити сплату судового збору.

Також чинним законодавством, зокрема положеннями ст. 133 КАС України та ст. 8 Закону України "Про судовий збір", передбачено можливість зменшення судом розміру судових витрат або звільнення від їх оплати, відстрочення та розстрочення судових витрат, враховуючи майновий стан сторони.

Однак до позовної заяви не додано жодних доказів на підтвердження того, що Академія зверталась до суду з аналогічним позовом і у задоволенні її клопотання, поданого на підставі вказаних положень закону, було відмовлено.

Крім того, у вищевказаному листі від 25.02.2020 № 84/1-377 Академія обґрунтовує факт відсутності коштів для сплати судового збору з посиланням на кошторис установи за 2020 рік, тоді як право на звернення до суду з цим позовом виникло ще 22.09.2019 та обмежувалось місячним строком позовної давності.

Таким чином, посилання прокурора на цей лист суд вважає безпідставними та до уваги не бере.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що прокурором не виконано вимог ч. 4 ст. 53 КАС України в частині обґрунтування законних підстав для звернення до суду в інтересах держави від імені органу (суб`єкта), уповноваженого на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах.

Відтак, оскільки з цих мотивів позовна заява залишалась без руху ухвалою від 17.03.2020, але відповідних недоліків прокурором не усунуто, позовна заява підлягає поверненню на підставі положень п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Щодо строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

В силу вимог ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з усталеною судовою практикою спори щодо відшкодування колишніми курсантами вартості навчання у вищому навчальному закладі належить до спорів, пов`язаних з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби. Тому для звернення до суду з відповідним позовом застосовуються строки, визначені ч. 5 ст. 122 КАС України (серед іншого, див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 804/285/16, постанову Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 340/685/19, постанову Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19).

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як видно з матеріалів позовної заяви, право на звернення до суду з цим позовом у позивача виникло після відрахування відповідача з навчання та відмови відповідача від добровільного відшкодування витрат на його утримання у вищому навчальному закладі.

Так, судом з`ясовано, що наказом Національної академії Національної гвардії України від 21.08.2019 № 188 с/ч через систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем на підставі пп. "ж" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з відповідачем розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) курсантів, а відповідача відраховано з навчання та виключено зі списків перемінного складу курсантів Академії.

Відповідно до приписів частини 7 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964, у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

11.09.2019 відповідачу під розписку вручено лист Національної академії Національної гвардії України від 11.09.2019 № 84/11-379, яким повідомлено про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням, в сумі 172155,35 грн у зв`язку з розірванням контракту про проходження військової служби (навчання) в Академії. Також цим листом відповідача попереджено, що у разі відмови відшкодувати кошти у добровільному порядку на протязі 10 днів з дня отримання цього листа, Академія буде змушена звертатися до суду.

Таким чином, перебіг місячного строку звернення до суду з цим позовом розпочався 22.09.2019.

Разом з тим, відповідний позов від імені позивача подано прокурором поштою лише 05.03.2020, тобто з істотним пропуском встановленого законом строку звернення до суду.

У заяві про поновлення зазначеного строку та заяві про усунення недоліків позовної заяви прокурор вказує на те, що військовій прокуратурі Дарницького гарнізону Центрального регіону України про заборгованість відповідача стало відомо лише 24.02.2020 під час вивчення додержання посадовими особами Національної академії Національної гвардії України вимог бюджетного законодавства.

Проте суд зауважує, що у даному випадку прокурор подає адміністративний позов від імені Національної академії Національної гвардії України та Міністерства внутрішніх справ України, які, власне, виступають позивачами у справі.

Тобто у спірних правовідносинах прокурор фактично виступає в ролі представника (захисника) інтересів держави, який звертається до суду з позовом від імені позивача - органу, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, але не здійснює їх або здійснює неналежним чином.

Наведений висновок додатково підтверджується положеннями ч. 5 ст. 53 КАС України, згідно з якими у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Отже, доводи прокурора про те, що він фактично дізнався про наявну у відповідача заборгованість лише 24.02.2020 не свідчать про те, що початок перебігу строку звернення до суду слід обчислювати саме з цієї дати.

Суд звертає увагу на те, що сам факт участі у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, не змінює встановлених законом строків звернення до адміністративного суду. Тому подання позову прокурором жодним чином не впливає на перебіг місячного строку позовної давності, який розпочався 22.09.2019 та істотно, у понад 4 рази пропущений позивачем.

Відтак суду необхідно перевірити, чи було пропущено такий строк з причин, які можуть визнаватись поважними. При цьому саме на позивача законом покладено обов`язок навести підстави для поновлення судом строку звернення до суду.

Як у заяві про поновлення строку звернення до суду, так і в заяві про усунення недоліків позовної заяви прокурор вказує на те, що після звільнення відповідача з військової служби право на звернення до суду про стягнення грошових коштів мало Міністерство внутрішніх справ України та Національна академія Національної гвардії України. Проте зазначені суб`єкти жодних дій не вчинили, що, на думку прокурора, є поважною причиною пропуску строку звернення до суду прокурором.

Втім, суд з такими доводами не погоджується та зауважує, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Законом передбачено можливість поновлення судом строку звернення до суду, але тільки у випадку, якщо такий строк пропущено з поважних причин.

Водночас поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як вже зазначалось, у даному випадку строк звернення до суду обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Крім того, поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Аналогічна правова позиція відображена у багатьох рішеннях Верховного Суду при вирішенні справ цієї категорії (постанова від 30.09.2019 у справі № 340/685/19, постанова від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19, від 28.02.2020 у справі № 120/1560/19-а, ухвала від 30.01.2020 у справі № 120/2003/19-а).

Судом встановлено, що Національній академії Національної гвардії України, як позивачу у справі, стало відомо про порушення інтересів держави ще у вересні 2019 року, а саме після відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі.

Водночас у передбачений законом строк позивач до суду не звернувся, тоді жодних належних та допустимих доказів, які вказували на існування об`єктивних перешкод для своєчасного звернення до суду з цим позовом суду не надано.

Прокурор посилається на те, що Академія не вживала заходів, спрямованих на захист інтересів держави шляхом звернення до суду з позовом до відповідача у зв`язку з тим, що вона є державною установою, а кошторисом по загальному фонду державного бюджету за КЕКВ 2800 фінансування на сплату судового збору не передбачено.

При цьому на підтвердження вказаних доводів прокурор надає лист Національної академії Національної гвардії України від 25.02.2020 № 84/1-377.

Разом з тим, у зазначеному листі йдеться про відсутність коштів для сплати судового збору у кошторисі Академії на 2020 рік. Однак суд наголошує, що право на звернення до суду виникло у позивача ще 22.09.2019, тобто у попередньому бюджетному році.

Таким чином, вищевказаний лист не є належним доказом на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду у цій справі.

Крім того, суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини ("Пелевін проти України", № 24402/02, від 20 травня 2010 року, п. 27; "Наталія Михайленко проти України", № 49069/11, рішення від 30 травня 2013 року, п. 31) право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Згідно з іншою позицією ЄСПЛ, обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти ("Kreuz v. Poland", № 28249/95, п. 55).

Водночас встановлена законом вимога щодо судового збору сама собою не розглядається ЄСПЛ як порушення права на доступ до суду ("Urbanek v. Austria", № 35123/05).

Отже, проблеми у фінансуванні бюджетної установи не можуть бути самостійною підставою для поновлення строку звернення до суду, встановленого законом.

До того ж суд повторно звертає увагу на те, що статтею 133 КАС України та статтею 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено можливість зменшення судом розміру судових витрат або звільнення від їх оплати, а також відстрочення та розстрочення судових витрат з урахуванням майнового стану позивача.

Натомість прокурором не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що Національна академія Національної гвардії України, після виникнення у неї 22.09.2019 права на звернення до суду, зверталась з позовом до відповідача, але в задоволенні її клопотання про звільнення від сплати судового збору, відстрочення або розстрочення його сплати було відмовлено.

Таким чином, позовну заяву про стягнення з відповідача витрат на утримання у навчальному закладі подано після закінчення строку, встановленого законом. При цьому наведені прокурором причини пропуску строку звернення до суду не можуть визнаватися поважними і такими, що дають підстави для його поновлення.

Підсумовуючи, суд приходить до переконання, що прокурор належним чином не обґрунтував законних підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, а також відповідний позов з пропуском строку звернення до адміністративного суду без поважних причин.

Водночас кожна з наведених підстав окремо та в сукупності дає суду підстави для повернення позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 53, 123, 160, 161, 169, 171, 248, 256, 293, 294 КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву заступника військового прокурора Дарницького гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України та Національної академії Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, разом з доданими до неї документами повернути прокурору.

2. Відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала складена та підписана суддею 06.04.2020.

Суддя Сало Павло Ігорович