Справа № 580/308/20
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року справа № 580/308/20
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А.В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані 56 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17.05.2019;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані 56 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17.05.2019.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що є учасником бойових дій та з 17.05.2016 по 17.05.2019 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 в місті Черкасах. Під час проходження військової служби позивачу не надавалась додаткова відпустка із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, як учаснику бойових дій. При звільненні з військової служби позивачу не було виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки. 15.11.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій з 2016 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Проте відповідач листом №1813 від 13.12.2019 відмовив позивачу у виплаті грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій. Позивач вважає вказану відмову протиправною та такою, що порушує його права.

Відповідач проти позову заперечив. 20.02.2020 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач на момент звільнення зі служби та наступним виключенням зі списків особового складу військової частини за компенсацією за невикористану відпустку як учаснику бойових дій не звертався та рапорт на ім`я командира військової частини не подавав. Крім цього зазначив, що позивач не надав доказів, що додаткова відпустка як учаснику бойових дій не була використана ним в 2016 році за попереднім місцем роботи до прийняття на військову служба та за наступним місцем роботи в 2019 році після звільнення з військової служби. З вказаних підстав просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, подані письмові докази, суд встановив таке.

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_2 від 06.07.2015 позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 №691 від 13.12.2019 позивач з 17.05.2016 по 17.05.2019 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . Соціальна додаткова відпустка як учаснику бойових дій (із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік) за час проходження служби у військовій частині позивачу не надавалась. Виплата грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій позивачу не проводилась.

15.11.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на останній місяць перед звільненням з військової служби у запас.

Відповідач листом №1813 від 13.12.2019 відмовив позивачу у виплаті компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ (далі Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до ч. 8 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Згідно пункту 4 статті 4 Закону України «Про відпустки» установлюються такі види соціальних відпусток: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 181 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону).

Відтак, додаткова відпустка строком до 14 календарних днів, визначена Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не є соціальною відпусткою, передбаченою Законом України «Про відпустки», і надається військовослужбовцям як учасникам бойових дій на підставі і в порядку, передбаченими Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з ч. 14 ст. 10-1 Закону №2011-XII у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до ч.ч. 17, 18 Закону №2011-XII в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до ч. 19 ст. 10-1 Закону №2011-XII надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Судом встановлено, що спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача з військової служби виникли в особливий період, протягом якого надання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік припинено на підставі ч. 19 ст. 10-1 Закону №2011-Х11.

Суд зазначає, що норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняючи надання додаткових відпусток із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік, не припиняє права учасника бойових дій на отримання у рік звільнення грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016-2019 роки.

Вказані правові висновки викладені в рішенні Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18.

З огляду на суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову, а також правове регулювання спірних відносин, є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має врахувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Згідно із п. 21 ст. 4 КАС України типові адміністративні справи адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявленого аналогічні вимоги.

Враховуючи предмет спору у цій справі та предмет спору у справі, яку розглянуто Верховним Судом як зразкову, суд дійшов висновку про те, що вказана справа є типовою справою по відношенню до справи №620/4218/18.

Отже, правові висновки Верховного Суду, які зроблені під час розгляду справи №620/4218/18, підлягають врахуванню під час розгляду цієї справи.

Доводи відповідача, що позивач мав можливість використати додаткову відпустку як учасник бойових дій в 2016 році за попереднім місцем роботи та за наступним місцем роботи в 2019 році є необгрунтованими, оскільки компенсація за не використану додаткову відпустку як учаснику бойових дій повинна бути виплачена в день звільнення військовослужбовця з військової служби.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду є необгрунтованими, оскільки про своє порушене право позивач дізнався з листа відповідача №1813 від 13.12.2019, а звернувся до суду 24.01.2020, тобто в межах шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за періоди 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17 травня 2019 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за періоди 2016-2019 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17 травня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Головуючий суддя А.В. Руденко