Справа № 620/3436/19
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2020-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3436/19 Суддя (судді) першої інстанції: Непочатих В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді: Чаку Є.В.

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря: Муханькової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Борзнянської міської ради Борзнянського району Чернігівської області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Борзнянської міської ради Борзнянського району Чернігівської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Борзнянської міської ради Борзнянського району Чернігівської області (далі - відповідач) про визнання протиправним, нечинним та скасування рішення відповідача від 07.07.2019 року № 3-2/7 «Про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 », що було прийнято на позачерговій другій сесії сьомого скликання на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 року; зобов`язання відповідача прийняти рішення (акт індивідуальної дії) про надання ОСОБА_1 , жительці АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у власність земельної ділянки загальною площею 0,3569 га, кадастровий номер 74208:10100:01:001:0064 для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та встановити судовий контроль з подачею звіту суду про виконання судового рішення.

Чернігівський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 20 січня 2020 року позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував рішення Борзнянської міської ради Чернігівської області від 07.07.2019 року № 3-2/7 прийняте на позачерговій другій сесії сьомого скликання «Про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 ». Зобов`язав Борзнянську міську раду Чернігівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.10.2017 року про надання у власність земельної ділянки загальною площею 0,3569 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В решті позову відмовив.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати останнє та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що позивачка може отримати дану земельну ділянку виключно на праві користування тобто на умовах оренди, як це і було у попереднього власника, а натомість отримати у власність земельну ділянку вона могла б згідно п.1 ст.120 Земельного кодексу України тільки у тому випадку якщо б ця земельна ділянка знаходилась у попереднього власника у власності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та прийнятим з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Клопотань про відкладення розгляду справи на іншу дату чи про розгляд справи за участі представників сторін до суду не надходило.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також те, що участь у судовому засіданні учасників справи не визнано обов`язковою, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Судове засідання проведено без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення загальною площею 1115,6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про право власності від 22.01.2013 року.

27.11.2014 року Борзнянською міською радою на позачерговій 32 сесії 6 скликання було прийнято рішенням про надання ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3569 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку зі зміною виду її використання із земель товарного сільськогосподарського виробництва на землі особистого селянського господарства на умовах оренди.

01.01.2015 року між Борзнянською міською радою в особі уповноваженої особи - міського голови Койди Анатолія Миколайовича, як орендодавцем, та ОСОБА_1 , як орендарем, було укладено договір оренди землі, який діє до 01.12.2019 року, та згідно з яким орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування вищевказану земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства.

26.02.2015 року на позачерговій 34 сесії 6 скликання Борзнянською міською радою прийнято рішення про затвердження позивачу проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,3569 га у зв`язку зі зміною виду її використання із земель для товарного сільськогосподарського виробництва в землі особистого селянського господарства. Земельну ділянку надано в оренду з 01.01.2015 року терміном на п`ять років.

17 грудня 2015 року позивачка звернулася до Борзнянської міської ради із заявою відповідно до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.ст. 12,22,116,118,121 Земельного кодексу України про передачу у власність земельної ділянки площею 0,3569 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , для ведення особистого селянського господарства.

Проте 18 лютого 2016 року, розглянувши заяву позивача щодо набуття права власності на земельну ділянку, відповідачем ухвалено рішення № 8-и-V/VII, яким відмінено рішення позачергової 32 сесії 6 скликання від 27 листопада 2014 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" у зв`язку з рішенням Борзнянського районного суду від 28 листопада 2014 року у справі № 2-а/730/40/2014 та рішення 34 сесії 6 скликання від 26 лютого 2015 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» у зв`язку з рішенням Борзнянського районного суду від 28 листопада 2014 року у справі № 2-а/730/40/2014.

Постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 07.07.2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду від 12.07.2017 року, у справі № 730/580/16-а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано незаконним та скасовано рішення 5 сесії сьомого скликання Борзнянської міської ради Чернігівської області від 18.02.2016 року «Про розгляд заяви громадянки ОСОБА_1 щодо набуття права власності земельної ділянки».

12.10.2017 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про передачу їй у власність земельної ділянки загальною площею 0,3569 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

14.06.2018 року на 22 сесії 7 скликання Борзнянською міською радою прийнято рішення № 4-ХХІІ/VII про відмову позивачу у наданні у власність земельної ділянки площею 0,3569 га для ведення особистого селянського господарства (безкоштовна приватизація) за адресою АДРЕСА_3 . У вказаному рішенні зазначено, що при прийнятті рішення орган місцевого самоврядування керувався ст. 120 Земельного Кодексу України та 377 Цивільного кодексу України.

Позивачка оскаржила вказане рішення Борзнянської міської ради до суду.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2019 року, у справі № 2540/3165/18 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення 22 сесії 7 скликання Борзнянської міської ради Чернігівської області № 14-XXII/VII від 14.06.2018 року «Про надання у власність земельної ділянки (безкоштовна приватизація) ОСОБА_1 »; зобов`язано Борзнянську міську раду Чернігівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.10.2017 року про надання у власність земельної ділянки загальною площею 0,3569 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

На виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного від 19.11.2018 року Борзнянською міською радою на позачерговій 2 сесії сьомого скликання прийнято рішення від 07.08.2019 року № 3-2/7, яким повторно, розглянувши звернення ОСОБА_1 від 12.10.2017 року, вирішено відмовити позивачу у наданні у власність вказаної земельної загальною площею 0,3569 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача та вважаючи свої прав порушеними, позивачка звернулася до суду з відповідним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що рішення Борзнянської міської ради Чернігівської області від 07.07.2019 року № 3-2/7, прийняте на позачерговій 2 сесії сьомого скликання «Про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 » є невмотивованим, оскільки перебування земельної ділянки у користуванні позивача на умовах оренди не є перешкодою для реалізації позивачем свого права на одержання у власність земельної ділянки із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації.

З приводу наведеного колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом "в" частини 3 статті 116 Земельним кодексом України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Частиною 1 статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч.1 статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки (ч.2 статті 118 ЗК України ).

Тобто, у випадку передачі земельної ділянки у власність особі у разі приватизації, в якої ця земельна ділянка перебувала у користуванні, така передача здійснюється на підставі поданої особою заяви, технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. При цьому, вказівка на необхідність подання зацікавленою особою у разі приватизації земельної ділянки разом із заявою також технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки, в частині першій статті 118 ЗК України відсутня.

Згідно з ч.10 статті 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Частиною 1ст.122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

В даному випадку, як правильно зазначив суд першої інстанції з січня 2015 року, позивач є користувачем земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0064, розміром 0,3569 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_3 , власником якої є Борзнянська міська рада Чернігівської області.

17.10.2017 року позивачка звернулася до Борзнянської міської ради з заявою про передачу у власність земельної ділянки, що використовується нею згідно договору оренди земельної ділянки від 01.01.2015 року, для цілей та у розмірі, що відповідають цільовому призначенню, та у межах норм безоплатної приватизації, в порядку частини першої статті 118 Земельного кодексу України.

Проте, рішенням позачергової 2 сесії сьомого скликання Борзнянської міської ради від 07.08.2019 року № 3-2/7, повторно розглянувши звернення ОСОБА_1 від 12.10.2017 року, вирішено відмовити позивачу у наданні у власність вказаної земельної загальною площею 0,3569 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідач, відмовляючи позивачу у передачі спірної земельної ділянки у власність, не навів жодних обґрунтованих посилання на норми, якими керувався при прийнятті рішення.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на положення ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України як підставу для відмови ОСОБА_1 у задоволенні її заяви від 12.10.2017 року про передачу у власність земельної ділянки, суд першої інстанції обґрунтовано визнав необґрунтованими, оскільки, оскаржуване рішення не містить у собі посилань на вказані норми законодавства.

До того з матеріалів справи вбачається, що рішенням 22 сесії 7 скликання Борзнянської міської ради від 14.06.2018 року № 14-ХХІІ/VII було вирішено відмовити позивачу у наданні у власність земельної ділянки площею 0,3569 га для ведення особистого селянського господарства (безкоштовна приватизація) за адресою: АДРЕСА_3 . У вказаному рішенні зазначено, що при прийнятті останнього орган місцевого самоврядування керувався ст. 120 ЗК України та 377 Цивільного кодексу України.

Позивачка оскаржила вказане рішення Борзнянської міської ради до суду.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2019 року, у справі № 2540/3165/18 було визнано протиправним та скасовано попереднє рішення 22 сесії 7 скликання Борзнянської міської ради Чернігівської області № 14-XXII/VII від 14.06.2018 року «Про надання у власність земельної ділянки (безкоштовна приватизація) ОСОБА_1 ».

Приймаючи вказані рішення суди зазначили, що чинне законодавство та, зокрема, вищевказані норми не містять заборони користувачу земельної ділянки змінити в подальшому обсяг та умови користування такою земельною ділянкою, у тому числі, отримання її у власність на умовах, визначених законодавством. Перебування земельної ділянки у користуванні позивача на умовах оренди не є законодавчо визначеною перешкодою для реалізації позивачем свого права на одержання у власність земельної ділянки із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації.

Отже наведена відповідачем у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі підстава для відмови ОСОБА_1 у задоволенні її заяви від 12.10.2017 року про передачу у власність земельної ділянки, а саме посилання на положення ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України вже, була розглянута судом у рамках справи № 2540/3165/18 .

Згідно ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідач висновків суду наведених у рамках справи № 2540/3165/18 не врахував та прийняв знову рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні її заяви від 12.10.2017 року про передачу у власність земельної ділянки, при цьому повторно зазначаючи підстави для відмови які вже були визнані судом необґрунтованими.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано рішення Борзнянського районного суду від 01 серпня 2013 року, рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 28 серпня 2013 року; рішення Борзнянського районного суду від 18 грудня 2013 року, постанови Київського апеляційного суду від 13 березня 2014 року; рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року по справі №825/29/18, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказані рішення прийняті за інших правових відносин.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Борзнянської міської ради Чернігівської області від 07.07.2019 року № 3-2/7 прийняте на позачерговій другій сесії сьомого скликання «Про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 ».

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, оскільки перед прийняття відповідного рішення відповідач зобов`язаний здійснити перевірку відповідності наміру заявника вимогам законів, у тому числі передбачених статтею 111 Земельного кодексу України щодо обмежень у використанні земель, частиною четвертою статті 116 цього Кодексу щодо норм безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян, частиною п`ятою статті 116 зазначеного Кодексу щодо передачі в власність земельних ділянок, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, тощо.

Водночас, за для захисту порушеного права позивачки суд правильно зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.10.2017 року про надання у власність земельної ділянки загальною площею 0,3569 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки перед прийняттям відповідного рішення.

Доводи відповідача про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегією суддів відхиляються як такі, що не знайшли свого підтвердження. Інші доводи зводяться до переоцінки встановлених у справі обставин.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зазначеною вище нормою процесуального законодавства, передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Разом з тим, зазначена стаття визначає, що прийняття судом ухвали про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду, яке пов`язано з наявністю певних передумов, які можуть свідчити про ухилення відповідача від обов`язку виконати судове рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 382 КАС України).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суд наділений правом встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень, при цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 31.07.2018 року у справі №235/7638/16-а.

Як вбачається з матеріалів справи, заявником не додано доказів, які б свідчили, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду.

З огляду на зазначене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Борзнянської міської ради Борзнянського району Чернігвської області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І.Мєзєнцев