Справа № 300/266/20
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

"09" квітня 2020 р. справа № 300/266/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1 до управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , згідно якого просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 24.07.2019 року про зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , яке викладене у заяві про зняття з реєстрації місця проживання від 24.07.2019 року та внесене у паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 13.12.200 року Івано-Франківським МУВС МВС в Івано-Франківській області;

- визнати протиправними дії по формуванню та внесенню даних про зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання до реєстру територіальної громади міста Івано-Франківська та по формуванню інформації про зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання для її передачі до Єдиного державного демографічного реєстру;

- зобов`язати здійснити дії по внесенню відомостей у паспорт громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданий 13.12.200 року Івано-Франківським МУВС МВС в Івано-Франківській області про місце проживання за адресою АДРЕСА_1 ; по формуванню та внесенню даних про скасування зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 до реєстру територіальної громади; по формуванню інформації про скасування зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 для її передачі до Єдиного державного демографічного реєстру.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем, в порушення вимог чинного законодавства та за відсутності законодавчо встановлених підстав, протиправно прийнято оскаржуване рішення про зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , оскільки позивачем не подавались до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) документи для здійснення такої реєстраційної дії зважаючи на ту обставину, що ОСОБА_1 , будучи особою з інвалідністю І групи та не маючи іншого місця для проживання, не виражала особистого волевиявлення щодо зняття останньої з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі № 300/266/20 за правилами спрощеного позовного провадження.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, не передбаченої законом.

На підставі частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Положенням частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням, наведеним в пункті 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. В свою чергу, публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України); суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Адміністративна юрисдикція визначається Кодексом адміністративного судочинства України за допомогою трьох критеріїв, а саме: предметної (родової), інстанційної (функціональної) та територіальної (просторової) (підсудності).

Предметна юрисдикція визначена параграфом 1 Глави 2 Розділу І Загальні положення Кодексу адміністративного судочинства України. Так, згідно пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Отже, критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Так, частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України регламентовано, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Суд зазначає, що спірні правовідносини стосуються користування майном, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , з подальшим правом реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

Як встановлено судом, позивач оскаржує рішення та дії відповідача щодо зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання у вказаному жилому приміщенні. Відтак, поданий позов спрямований на захист житлових прав ОСОБА_1 в частині права користування (права на реєстрацію та проживання) об`єктом нерухомого майна.

Отже, предметом спірних правовідносин є майнові права на вказаний об`єкт житлової нерухомості, вимоги ж до управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради є похідними від них.

Таким чином, спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм процесуального права в подібних відносинах міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 337/2535/17, від 12.12.2018 року у справі № 826/8687/16, від 27.11.2019 року у справі № 826/5653/18.

Приписами частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, суд зазначає, що з огляду на суб`єктний склад учасників спору він має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 2, 4, 5, 19, 238, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі № 300/266/20 за позовом ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1 до управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій -закрити.

З врахуванням приписів частини 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України, роз`яснити ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1 , що справа відноситься до юрисдикції загальних судів та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складання в повному обсязі, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України, строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Матуляк Я.П.