Справа № 826/8758/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2020 року м. Київ №826/8758/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс"

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг

про визнання бездіяльності протиправною,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Київспецтранс" (04208, місто Київ, проспект Правди, 85, ) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (03150, місто Київ, вулиця Димитрова, 24, ), в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання комунальних послуг, щодо встановлення тарифів на послуги приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" з захоронення побутових відходів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.09.2018 року закрито провадження у справі на підставі пункту 5 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з тим, що позов заявлено до відповідача, діяльність якого ліквідовано указом Президента України від 27.08.2014 року без визначення правонаступника

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2018 року ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.09.2018 року у справі №826/8758/18 скасовано.

Справу №826/8758/18 направлено до Окружного адміністративного суду м. Києва для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2018 визначено суддю Аблова Є.В. для розгляду адміністративної справи №826/8758/18.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.05.2019 №589, у зв`язку з тимчасовим відстороненням від здійснення правосуддя судді, у провадженні якого перебувала адміністративна справа №826/8758/18, вказану адміністративну справу для подальшого розгляду передано на повторний автоматизований розподіл справ між суддями.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2019 визначено суддю Вєкуа Н.Г. для розгляду адміністративної справи №826/8758/18.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.06.2019 адміністративну справу №826/8758/18 прийнято до свого провадження суддею Вєкуа Н.Г. та визначено, що справа буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" мотивовані тим, що захоронення побутових відходів - це вид господарської діяльності, який з 04.11.2012 року відноситься до сфери діяльності суб`єктів природної монополії, при цьому, ПрАТ «Київспецтранс» обслуговує населені пункти з чисельністю населення понад 100 тисяч осіб, та об`єктів з потужністю перероблення чи захоронення понад 50 тисяч тонн або 200 тисяч метрів кубічних побутових відходів на рік, а оскільки в період з 04.11.2012 по 27.08.2014 року його діяльність регулювалась Відповідачем, відтак саме він мав здійснювати ліцензування діяльності Позивача - суб`єкта природної монополії у сфері захоронення побутових відходів відповідно до вимог ЗУ «Про природні монополії» та ЗУ «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», а також мав встановлювати тарифи для Позивача на послуги з захоронення побутових відходів, що мали забезпечувати самоокупність ПрАТ «Київспецтранс» та забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих планованих витрат на їх виробництво з урахуванням планованого прибутку. Разом з тим, нерозроблення порядків (методик) формування тарифів на комунальні послуги для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках та невстановлення тарифів на комунальні послуги суб`єктам природних монополій та суб`єктам господарювання на суміжних ринках є порушенням прямих обов`язків Відповідача, визначених ст.ст. 5, 6 ЗУ «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг».

Відповідач надав суду відзивна позовну заяву, в якому зазначив, що абзац 6 п. 2 частини першої ст.. 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» зобов`язував Нацкомінпослуг встановлювати тарифи тільки тим суб`єктам господарювання, діяльність яких ліцензує Нацкомфінпослуг. Однак, вид діяльності із захоронення побутових відходів відсутній у переліку видів діяльності, зазначених у ст.. 9, які підлягають ліцензуванню на підставі Закону України «Про ліцензування» або на підставі спеціальних законів. Відтак,в діях комісії відсутні ознаки протиправної бездіяльності щодо приватного акціонерного товариства "Київспецтранс".

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

Приватне акціонерне товариство «Київспецтранс» () надає послуги з захоронення побутових відходів.

До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо державного регулювання у сфері комунальних послуг» від 02 жовтня 2012 року №5400-VI тариф на захоронення побутових відходів встановлювався органами місцевого самоврядування відповідно до статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Зокрема, ПрАТ «Київспецтранс» тариф на послуги з захоронення побутових відходів було затверджено розпорядженням Київської міської державної адміністрації №397 від 02 червня 2010 року.

Як зазначено позивачем в тексті позовної заяви, враховуючи зміни в законодавстві, що набули чинності 04.11.2012 року, та неможливість встановленим у 2010 році тарифом відшкодувати витрати, що здійснював Позивач під час надання послуг з захоронення відходів, що призводило до втрат Позивача, з 14.12.2012 ПрАТ «Київспецтранс» неодноразово зверталось до Відповідача з проханням прийняти рішення про економічну обґрунтованість планових витрат на захоронення побутових відходів.

Так, матеріали справи свідчать, що 14.12.2012 Позивач направив Відповідачу звернення вих. №2870/06 з проханням розглянути звернення та додані до нього матеріали щодо прийняття рішення про економічну обґрунтованість планових витрат на захоронення побутових відходів.

09.01.2013 Позивач знову звернувся до Відповідача з проханням вих. №40/03 розглянути матеріали розрахунків щодо економічно-обґрунтованих планових витрат на захоронення відходів, які були направлені 14.12.2012 року за вих.№2870/06.

04.07.2013 Позивач в черговий раз звернувся до Відповідача з листом вих. №1372/04, в якому просив розглянути надані матеріли розрахунків щодо економічно-обґрунтованих планових витрат на надання послуг з захоронення побутових відходів, які були направлені 14.12.2012 року за №2870/06.

Листами за вих. №4913/02-12-06 від 29.12.2012, вих. №3178/02-35-06 від 11.09.2013, копії яких наявні в матеріалах справи, відповідач повідомив, що відповідно до п.2 ст. 6 ЗУ «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» Комісія здійснює встановлення тарифів на комунальні послуги суб`єктам природних монополій та суб`єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування яких здійснюється Комісією. Також Відповідач повідомив, що ст.9 ЗУ «Про ліцензування деяких видів господарської діяльності» визначений вичерпний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, та звернув увагу, що діяльність з захоронення відходів твердих побутових відходів в цьому переліку відсутня. У зв`язку з чим Відповідач дійшов висновку, що відсутність повноважень відповідача щодо ліцензування діяльності з захоронення побутових відходів робить неможливим встановлення Комісією тарифів на зазначені послуги, затвердження методики формування тарифів та надання роз`яснення щодо тарифів на захоронення побутових відходів.

Приватне акціонерне товариство "Київспецтранс" вважаючи протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг щодо встановлення тарифів на послуги приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" з захоронення побутових відходів, звернулось до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно підпункту 4 пункту 1 статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-ІV (який діяв станом на момент виникнення спірних правовідносин) одним з базових принципів державної політики у сфері житлово-комунальних послуг є регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей.

Згідно з частиною першою статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державне регулювання цін/тарифів базується серед іншого на основних принципах нормативного регулювання надання житлово-комунальних послуг споживачам за цінами/тарифами, затвердженими в установленому законом порядку, та відповідності рівня цін/тарифів розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Відповідно до частини другої статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Тобто, ціни/тарифи на захоронення побутових відходів є регульованими та мають відповідати розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво та затверджуються у встановленому законом порядку на підставі поданих виконавцями/виробниками таких послуг розрахунків таких витрат.

До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо державного регулювання у сфері комунальних послуг» від 02 жовтня 2012 року №5400-VI тариф на захоронення побутових відходів встановлювався органами місцевого самоврядування відповідно до статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо державного регулювання у сфері комунальних послуг» від 02 жовтня 2012 року №5400-VI, який набрав чинності 04 листопада 2012 року (далі Закон №5400-VI), захоронення побутових відходів було віднесено до сфери діяльності суб`єктів природної монополії (частина перша статті 5 Закону України «Про природні монополії») та встановлено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, є державним колегіальним органом виконавчої влади, що здійснює регулювання діяльності у сфері перероблення та захоронення побутових відходів для об`єктів, які обслуговують населені пункти з чисельністю населення понад 100 тисяч осіб, та об`єктів з потужністю перероблення чи захоронення понад 50 тисяч тонн або 200 тисяч метрів кубічних побутових відходів на рік (частина четверта статті 5 Закону №1875-1V). Також встановлено (стаття 28 Закону України «Про місцеве самоврядування»), що до відання виконавчих органів місцевих рад відноситься встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів захоронення побутових відходів, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання сфері комунальних послуг) послуги.

Відповідно до п. 1 Положення про Національну комісію,що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року №1073/2011 (далі - Положення №1073/2011, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин), Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (далі - Комісія), є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президентові України і підзвітним Верховній Раді України.

Комісія здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, зокрема у сфері теплопостачання (крім діяльності суб`єктів господарювання, які здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні або поновлювані джерела енергії), централізованого водопостачання та водовідведення, а також у сфері перероблення та захоронення побутових відходів.

Підпунктом 4 п. 3 Положення №1073/2011 встановлено, що одним з основних завдань Комісії є здійснення державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках шляхом формування і забезпечення прогнозованості цінової і тарифної політики на ринках, які перебувають у стані природної монополії, та суміжних ринках у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, сприяння впровадженню стимулюючих методів регулювання цін.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), певні види господарської діяльності у сфері житлово-комунальних послуг підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Пунктом першим статті 5 Закону України «Про природні монополії» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що відповідно до цього Закону регулюється діяльність суб`єктів природних монополій у сфері захоронення побутових відходів, а стаття 6 цього ж Закону визначає, що до суміжних ринків, що регулюються відповідно до цього Закону, належить перероблення побутових відходів.

Водночас, ст. 7 Закону України «Про природні монополії» визначає, що діяльність суб`єктів природних монополій у сферах, визначених у статті 5 цього Закону, а також діяльність суб`єктів господарювання на суміжних ринках підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) суб`єктом природної монополії є суб`єкт господарювання будь-якої форми власності, який провадить діяльність на ринку, що перебуває у стані природної монополії, у сфері, зокрема, захоронення побутових відходів, а суб`єктом господарювання на суміжному ринку - суб`єкт господарювання, який провадить діяльність у сфері, зокрема, перероблення побутових відходів.

Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, яка згідно з пунктом 1 частини першої статті 6 цього Закону України бере участь, зокрема, у формуванні та реалізації державної політики у сфері захоронення побутових відходів.

Завданням національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, є здійснення державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках шляхом, зокрема, формування і забезпечення прогнозованості цінової і тарифної політики на ринках, які перебувають у стані природної монополії, та суміжних ринках у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, сприяння впровадженню стимулюючих методів регулювання цін (п. 5ст. 3 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг»).

При цьому, відповідно до статті 5 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг застосовує, зокрема, такі засоби регуляторного впливу, як ліцензування господарської діяльності та контроль за дотриманням ліцензійних умов; встановлення тарифів на комунальні послуги для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках.

Згідно з ч. 1, 2 ст.10 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» Тарифи на комунальні послуги формуються суб`єктами природних монополій та суб`єктами господарювання на суміжних ринках відповідно до порядків (методик), встановлених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, відповідно до цього Закону.

Тарифи на комунальні послуги суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих планованих витрат на їх виробництво з урахуванням планованого прибутку.

Таким чином, з урахуванням наведених вище приписів законодавства, на переконання суду у відповідача наявні повноваження щодо встановлення тарифів на послуги з захоронення побутових відходів, а доводи наведені у відзиві на позовну заяву, не спростовують зазначених вище висновків суду.

Окрім того, суд враховує ті обставини, що листом від 14.01.2014 №18/06 Позивач звернувся до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України з проханням надати роз`яснення, хто компенсує втрати від подорожчання окремих складових витрат діючих тарифів (збитки за підсумками фінансово-господарської діяльності) до врегулювання на законодавчому рівні питання перегляду тарифів у сфері поводження з побутовими відходами.

Листом від 14.02.2014 вих.№8/20-141-14 Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України повідомило що повноваження щодо встановлення тарифів на перероблення та захоронення побутових відходів розподілено між Національною комісією, що здійсню державне регулювання у сфері комунальних послуг та органами місцевого самоврядування.

Так, Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України зазначено, що Національна комісія, що здійсню державне регулювання у сфері комунальних послуг здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, встановлює тарифи на комунальні послуги (у тому числі з перероблення та захоронення побутових відходів суб`єктам природних монополій та суб`єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється Комісією. При цьому, згідно ч.4 ст.5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» Комісія здійснює державне регулювання у сфері захоронення побутових відходів для об`єктів, які обслуговують населені пункти з чисельністю населення понад 100 тисяч осіб та об`єктів з потужністю перероблення чи захоронення понад 50 тисяч тонн або 200 тисяч метрів кубічних побутових відходів на рік. До відання ж виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження: встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Таким чином, на переконання суду враховуючи, що захоронення побутових відходів - це вид господарської діяльності, який відноситься до сфери діяльності суб`єктів природної монополії, та те, що ПрАТ «Київспецтранс» обслуговує населені пункти з чисельністю населення понад 100 тисяч осіб та об`єктів з потужністю перероблення чи захоронення понад 50 тисяч тонн або 200 тисяч метрів кубічних побутових відходів на рік, що відповідачем не заперечувалось, суд вважає обґрунтованими доводи позивача, щодо того, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг мала встановити для позивача тарифи на послуги з захоронення побутових відходів, чого нею зроблено не було, та таким чином допущено бездіяльність, яка порушує права та законні інтереси ПрАТ «Київспецтранс».

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В силу ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 77, 139, 243-245, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" (04208, місто Київ, проспект Правди, 85, ) - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання комунальних послуг, щодо встановлення тарифів на послуги приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" з захоронення побутових відходів.

3. Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" (04208, місто Київ, проспект Правди, 85, ) судові витрати у розмірі 1 762, 00 грн (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні) за рахунок бюджетних надходжень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (03150, місто Київ, вулиця Димитрова, 24, ).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа