Справа № 360/992/20
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

09 квітня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/992/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 13.09.2019 ВП № 59983161,

ВСТАНОВИВ:

06 березня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі - відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Кохан А.І. від 13 вересня 2019 року у виконавчому провадженні ВП № 59983161 про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено таке.

13.09.2019 старшим державним виконавцем Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Швалік О.М. відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення штрафу у зв`язку з невиконанням рішення суду та виконавчого листа № 415/3920/14-ц, виданого 02.09.2019.

Ознайомившись із текстом оскарженої постанови, позивач дізналася, що 13.09.2019 відповідач, за незрозумілих для неї обставин, за начебто повторне умисне невиконання рішення суду по справі 415/3920/14-ц щодо надання можливості зустрітись ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із онукою - ОСОБА_4 , далі за текстом - дитина, без присутності матері - ОСОБА_1 , виніс постанову щодо позивача про накладення на неї штрафу в розмірі 1700 грн. Вищезазначені обставини для позивача є незрозумілими та позивач вважає, що дії відповідача носять упереджений по відношенню до позивача характер.

Позивач не погоджується із постановою державного виконавця, оскільки вона не порушувала вимоги діючого законодавства України щодо невиконання рішення суду. Позивачем не було вчинено жодної перешкоди щодо виконання рішення суду за виконавчим листом № 415/3920/14-ц.

Позивач зазначає, що дії відповідача є незаконними та такими, що порушують як права дитини - ОСОБА_4 , так і права позивача, передбачені ст. ст. 3, 23, 28, 29, 34 Конституції України. Також позивач зазначає, що відповідач вийшов за межі своїх повноважень в частині виконання рішення суду, оскільки саме рішення суду є незрозумілим до виконання, що в свою чергу вказує на порушення відповідачем вимог ст. 19 Конституції України.

Позивач звертає увагу, що вона ніколи не перешкоджала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спілкуватись із дитиною. Натомість дитина після відвідувань та спілкування з батьком - ОСОБА_5 , та його батьками по поверненню до місця свого проживання все частіше стала пригніченою, боязливою та сумною. При спробі з`ясувати причини такого стану дитина починала плакати та розповідала, що під час перебування з батьком та його батьками (бабусею та дідусем) її постійно обмежували у вільному спілкуванні з однолітками, налаштовували проти позивача тощо. Дитина негативно відноситься до спілкування із батьком та бабусею і дідусем, які мешкають за одною адресою, висловлює стійке небажання бути з батьком та бабусею з дідусем сам на сам, про що говорила уповноваженим представникам відповідача. Тому позивач вважає, що вона жодним чином не перешкоджає спілкуванню дитини з батьком, бабусею та дідусем. Натомість відповідач наполягає під час здійснення виконавчих дій у силовий спосіб передати їм дитину, що в свою чергу є вчиненням насилля над дитиною лише для того, щоб виконати рішення суду, яке було прийнято, коли дитині було лише три роки та вона не могла висловлювати свою думку незалежно від сторонніх осіб.

Таким чином, позивач наголошує, що нею не було порушено вимоги чинного законодавства під час виконання судового рішення, а дії відповідача вважає упередженими та незаконними щодо позивача та її дитини, оскільки накладення штрафу однозначно є впливом на позивача та насиллям над дитиною психологічного характеру.

Вказані обставини, на думку позивача, є підставами для скасування спірної постанови.

Ухвалою суду від 11 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Лисичанського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення штрафу залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом 5-ти (п`яти) календарних днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду позовної заяви, оформленої з дотриманням вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, та її копії для вручення відповідачу, довідки з органу Доходів і зборів про доходи за 2019 рік разом з клопотанням про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі або оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 840,80 грн.; докази щодо поважності причин пропуску строку звернення із позовом до суду з 15.10.2019.

19 березня 2020 року через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) за вхідним реєстраційним № 10788/2020 від позивача надійшла позовна заява, оформлена з дотриманням вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України.

Ухвалою від 24 березня 2020 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви на 5 (п`ять) календарних дні з дати отримання даної ухвали. Запропоновано ОСОБА_1 протягом 5-ти (п`яти) календарних дні з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду довідки з органу Доходів і зборів про доходи за 2019 рік або оригіналу документа про сплату судового збору у розмірі 840,80 грн.

27 березня 2020 року електронною поштою на виконання вимог ухвали суду позивачем надано докази сплати судового збору.

Ухвалою суду від 01.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

09.04.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позову з таких підстав.

06.09.2019, державним виконавцем на підставі ст. 3,4,24,26 Закону У країн «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову пр відкриття виконавчого провадження № 59904672 за виконавчим листом № 415/3920/14-ц від 02.09.2019, виданим Лисичанським міським судом Луганське області про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод спілкуванні з дитиною та її вихованні для ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10.09.2019 ОСОБА_1 з`явилась до відділу з викликом державного виконавця та була попереджена про адміністративну відповідальність за невиконання рішення суду. Про місце та час побачення з дитиною державним виконавцем було повідомлено боржнику та зазначено адресу час місця проведення побачень.

13.09.2019 ОСОБА_1 разом з дитиною, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 з`явились в назначеному місці. Боржниця відмовилась виконувати рішення суду, пояснюючи це тим, що дитина не бажає спілкуватися з ОСОБА_7 ОСОБА_8 . Вім, від дитини ОСОБА_1 не відходила та не давала можливості поспілкуватись державному виконавцю та ОСОБА_5 без її участі. ОСОБА_1 відмовлялась від побачення дитини батьком, у зв`язку з чим, рішення суду боржник не виконав, побачення не відбулось. При цьому, в рішенні Лисичанського міського суду за виконавчим листом № 415/3920/14-ц від 02.09.2019 чітко зазначено, що побачення з ОСОБА_6 повинні відбуватися щотижня з п`ятниці по неділю з 14:00 по 18:00. за місцем знаходження доньки або за місцем її проживання, перебування в присутності матері - ОСОБА_1 . В присутності свідків державним виконавцем було складений акт.

13.09.2019 боржниця ОСОБА_1 з`явилась до відділу Державним виконавцем, було повідомлено їй, що у відношенні неї керуючись ч. 3 сі 64 Закону України "Про виконавче провадження", ч. 1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження» винесено адміністративний штраф від 13.09.2019 за невиконання рішенні суду на користь держави у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. та роз`яснено ОСОБА_1 , що за повторно невиконання рішення суду державним, виконавцем буде винесено адміністративний штраф на користь держави у подвійному розмірі. Про час та місце побачення ОСОБА_1 повідомлена, належним чином і про що, складено акт державного виконавця.

На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позову (арк. спр. 87-90).

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглянути справу без його участі (а.с. 53).

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 51).

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (арк. спр. 5).

З інформації, яка зазначена у відзиві на позовну заяву, вбачається, що 06.09.2019, державним виконавцем на підставі ст. 3,4,24,26 Закону У країн «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову пр відкриття виконавчого провадження № 59904672 за виконавчим листом № 415/3920/14-ц від 02.09.2019, виданим Лисичанським міським судом Луганське області про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод спілкуванні з дитиною та її вихованні для ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. спр. 54 зв.).

13.09.2019 ОСОБА_1 разом з дитиною, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 з`явились в назначеному місці. Боржниця відмовилась виконувати рішення суду, пояснюючи це тим, що дитина не бажає спілкуватися з ОСОБА_7 ОСОБА_8 . Вім, від дитини ОСОБА_1 не відходила та не давала можливості поспілкуватись державному виконавцю та ОСОБА_5 без її участі. ОСОБА_1 відмовлялась від побачення дитини батьком, у зв`язку з чим, рішення суду боржник не виконав, побачення не відбулось. При цьому, в рішенні Лисичанського міського суду за виконавчим листом № 415/3920/14-ц від 02.09.2019 чітко зазначено, що побачення з ОСОБА_6 повинні відбуватися щотижня з п`ятниці по неділю з 14:00 по 18:00. за місцем знаходження доньки або за місцем її проживання, перебування в присутності матері - ОСОБА_1 . В присутності свідків державним виконавцем було складений акт (а.с. 56).

13.09.2019 боржниця ОСОБА_1 з`явилась до відділу Державним виконавцем, було повідомлено їй, що у відношенні неї керуючись ч. 3 сі 64 Закону України "Про виконавче провадження", ч. 1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження» винесено адміністративний штраф від 13.09.2019 за невиконання рішенні суду на користь держави у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. та роз`яснено ОСОБА_1 , що за повторно невиконання рішення суду державним, виконавцем буде винесено адміністративний штраф на користь держави у подвійному розмірі. Про час та місце побачення ОСОБА_1 повідомлена, належним чином і про що, складено акт державного виконавця (а.с. 57).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги позивача, суд виходить з такого.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктами 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено початок примусового виконання рішення, зокрема:

- виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої);

- виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята);

- за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).

Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною визначено статтею 64-1 Закону № 1404-VIII.

Згідно з цією нормою виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням (частина перша).

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем (частина друга).

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність (частина третя).

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом (частина четверта).

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (частина п`ята).

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею (частина шоста).

Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону (частина сьома).

Відповідно до частини першої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону № 1404-VIII).

Згідно з частиною третьою статті 63 Закону № 1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частинами першою та другою статті 75 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З вищевикладеного слідує, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк саме без поважних причин.

Розділом IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802 (далі - Інструкція), визначено порядок виконання рішень немайнового характеру.

Відповідно до пункту 6 розділу IX Інструкції при виконанні рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною державний виконавець за потреби залучає органи опіки та піклування.

Згідно з пунктом 7 цього розділу за наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною, державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій в порядку, визначеному статтею 32 Закону.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем (пункт 8).

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону.

При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону (пункт 9).

Підставою для винесення оскарженої постанови від 13.09.2019 про накладення штрафу є невиконання боржником без поважних причин рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення, визначених рішенням суду.

Надаючи оцінку доводам позивача про те, що вона не чинила перешкод у спілкуванні дитини - ОСОБА_4 , з дідусем та бабусею - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , суд зазначає таке.

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду знаходилась справа № 913/4884/19, в ході дослідження доказів і якій, у тому числі судом досліджено відеозаписи зустрічей ОСОБА_4 з дідусем та бабусею - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та батьком - ОСОБА_5 , що відбувалися 8, 13 та 14 вересня 2019 року.

Дослідженням вказаних відеозаписів установлено, що позивач ОСОБА_1 забезпечує зустрічі дитини - ОСОБА_4 з дідусем та бабусею - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та батьком - ОСОБА_5 . При цьому дитина - ОСОБА_4 висловлює стійке небажання спілкуватися з дідусем та бабусею, а також батьком. Будь-яких перешкод з боку позивача щодо спілкування її дитини з дідусем та бабусею - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та батьком - ОСОБА_5 судом не встановлено.

Також суд завертає увагу, що дані експериментально-психологічного обстеження малолітньої ОСОБА_4 підтверджують негативне ставлення дитини до батька, дідуся та бабусі. За висновками психолога в інтересах дитини необхідно організувати контакти дитини з батьком та його батьками таким чином, щоб психіка дитини не травмувалася, можливо, в присутності мами, або на деякий час обмежити контакти (арк. спр. 11-12).

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з частиною восьмою статті 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Суд зазначає, що поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це об`єктивно перешкодило виконати судове рішення. Отже, державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин. Тобто, державний виконавець має встановити відсутність поважних причин невиконання рішення.

Поважними в розумінні Закону України "Про виконавче провадження" можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення, боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічна позиція висловлена постановою Верховного Суду від 07.03.2018 у справі №127/3770/17.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про здійснення з боку позивача перешкод у спілкуванні дитини з бабусею, дідусем чи батьком.

При цьому, суд бере до уваги, що сама дитина висловлювала стійке небажання спілкуватися з бабусею, дідусем чи батьком. Проте, державним виконавцем не було взято до уваги вказану обставину.

Згідно зі статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Як передбачено частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку про те, що позивач не ухилялася від виконання рішення суду, натомість державним виконавцем не надано належну оцінку поважності причин невиконання рішення. Крім того, в матеріалах виконавчого провадження відсутні належні та допустимі докази повідомлення боржника про час та місце побачення стягувача з ОСОБА_4 , яке мало відбутися 13.09.2019. За таких обставин суд вважає, що постанова від 13.09.2019 про накладення штрафу винесена державним виконавцем з порушенням вимог, що визначені Законом № 1404-VIII, та не відповідає критеріям, визначеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відтак, належить до скасування.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд керується таким.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги є обґрунтованими та належать до задоволення, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 840,80 грн стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 13.09.2019 ВП № 59983161 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 13.09.2019 ВП № 59983161 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (, місцезнаходження: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Менделєєва, буд. 53) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.В. Тихонов