Справа № 400/1101/19
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/1101/19
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кравця О.О.
судді -Домусчі С. Д.
судді -Коваля М.П.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року, прийнятого в порядку спрощеного позовного провадження у складі судді Птичкіної В.В., по справі № 400/1101/19 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (іпн: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Управління Держпраці у Миколаївській області( ;юридична адреса: 54003, м.Миколаїв, вул. Маршала Василевського, 40/1) про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

12.04.2019 р. фізична особа-підприємць ОСОБА_1 (надалі -позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Миколаївській області, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Миколаївській області (надалі - Управління або відповідач) від 20.03.2019 № МК/556/441/АВ/П/МГ-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

II. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального права та просив його скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що вимога відповідача про надання/поновлення документів не відповідає встановленій формі, оскільки містить зазначення «Даний перелік не є вичерпним». Окрім того, вимога встановленої форми вимагає від інспектора зазначення конкретних документів необхідних для проведення перевірки з питань, що підлягають контролю, а не «документів взагалі». Апелянтом були надані всі витребувані документи згідно Вимоги в повному обсязі, в передбачений строк. Інших документів перевіряючими не вимагалося, отже сам Відповідач визначив достатній обсяг документів необхідних для інспекційного відвідування.

Також апелянт додає, що в пункті 3 опису виявлених порушень Відповідачем зазначено, що в порушення вимог ч. 1 та 2 ст. 107 КЗпП України робота працівників у святковий день не оплачується у подвійному розмірі. Необхідно зазначити, що Відповідач не зважаючи на частину 3 ст. 107 КЗпП України, вимагав тільки грошової компенсації за роботу у святковий день. Не нарахування заробітної плати в подвійному розмірі за роботу у вихідні та святкові дні не є порушення вимог статті 107 КЗпП України, оскільки цією нормою закону не передбачено безальтернативного обов`язку роботодавця здійснювати оплату у подвійному розмірі за роботу у святкові та неробочі дні. Частина 3 ст. 107 КЗпП України встановлює можливість замість подвійної оплати обрання працівником іншого дня відпочинку.

Крім того, апелянт зазначає ,що прибуття посадових осіб у вихідний день (17.02.2019) суперечить змісту наказу про проведення інспекційного відвідування.

III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2020 року розгляд справи призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав:

IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судами 1-ої та апеляційної інстанцій було встановлено, що 15.02.2019 перший заступник начальника Управління Держпраці у Миколаївській області( надалі - Управління) видала наказ № 66 про проведення в період з 17.02.2019 по 22.02.2019 протягом 2 робочих днів інспекційного відвідування суб`єктів господарювання, в тому числі позивача (арк. спр. 16-17) та направив відповідне повідомлення за № 100.

Підставою для проведення інспекційного відвідування у наказі зазначений підпункт 3 пункту 5 Порядку № 295, відповідно до якого інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

17-18 лютого 2019 року посадовими особами Управління була надана вимога про надання документів № 556/441/НД та проведено інспекційне відвідування позивача за місцем провадження його діяльності.

За результатами інспекційного відвідування 18.02.2019 був складений акт № МК556/441/АВ (надалі - Акт, арк. спр. 18-23), в якому вказано ,що працівникам, які відпрацювали 25 грудня 2018 року на Різдво Христове, ОСОБА_2 - 8 годин, ОСОБА_3 - 4 години, ОСОБА_4 - 8 годин, робота у святковий день у подвійному розмірі не оплачувалась. Працівникам, які відпрацювали 01 січня 2019 року на Новий рік, ОСОБА_2 - 8 годин, ОСОБА_3 - 4 години, ОСОБА_5 - 8 годин, робота у святковий день у подвійному розмірі не оплачувалась. Працівнику, який відпрацював 07 січня 2019 року на Різдво Христове, ОСОБА_4 - 8 годин, робота у святковий день у подвійному розмірі на оплачувалась. Згідно розрахунково-платіжних відомостей за грудень 2018 року, січень 2019 року та відомостей на виплату готівки заробітна плата вищезазначених працівників складалася тільки з посадового окладу згідно штатного розпису за відпрацьований період без врахування оплати за роботу вищезазначених працівників у святковий день. Інших документів щодо роботи вищезазначених працівників у святковий день надано не було.

Позивачем акт підписаний із зауваженнями.

20.02.2019 позивач направив до Управління зауваження до Акту (арк. спр. 26-29, 26-28). У зауваженнях ФОП ОСОБА_1 , зокрема, вказав, що "… не нарахування заробітної плати у подвійному розмірі за роботу у вихідні і святкові дня не є порушенням вимог статті 107 КЗпП України, оскільки цією нормою закону не передбачено безальтернативного обов`язку роботодавця здійснювати оплату у подвійному розмірі за роботу у святкові або неробочі дні. Частина 3 цієї статті встановлює можливість замість подвійної оплати обрання працівником іншого дня відпочинку …".

22.02.2019 Управління направило позивачу відповідь на зауваження (арк. спр. 30-32). У цьому листі відповідач зазначив, що "… документи, які б підтверджували надання працівникам за їх бажанням іншого дня відпочинку в ході інспекційного відвідування та до зауважень до акту інспекційного відвідування надано не було …".

01.03.2019 відповідач надіслав позивачу повідомлення про те, що 15.03.2019 відбудеться розгляд справи щодо порушення вимог законодавства про працю (арк. спр. 50-51, 52-53).

12.03.2019 позивач звернувся до Управління з приводу зміни дати розгляду справи (арк. спр. 54). Відповідач клопотання позивача задовольнив та листом від 13.03.2019 повідомив про те, що розгляд справи відбудеться 20.03.2019 (арк. спр. 55-56).

"Постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК556/441/АВ/П/МГ-ФС" від 20.03.2019 (надалі - Постанова, арк. спр. 57-59) перший заступник начальника Управління, на підставі абзацу четвертого частини другої статті 265 КЗпП, наклала на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф в сумі 166 920 грн.

У наказах ФОП ОСОБА_1 за № 2-в від 27.12.2018 року ,№2-в від 02.01.2029 року ,№ 4-в від 28.12.2018 року (а/с 60-65),зареєстрованими у журналах реєстрації накахів ( копії , якимх були надані до суду апеляційної інстанції) вказується про надання працівникам ,зазначеним в Акті , іншого дня відпочинку за роботу у святкові або неробочі дні.

Судом апеляційної інстанції було також встановлено, шо по досягненні згоди сторін працівникам за їх бажанням, згідно поданих заяв було надано інший оплачуваний вихідний день, а саме:

- ОСОБА_6 - 25.03.2019р. (за відпрацьоване 25.12.2018р.), 04.04.2019р. (за відпрацьоване 01.01.2019р.), що підтверджується табелем обліку робочого часу за березень-квітень 2019 року, розрахунково-платіжними відомостями за березень-квітень 2019 року, відомостями на виплату готівки за березень-квітень 2019 року, бухгалтерськими довідками за березень-квітень 2019р.;

- ОСОБА_3 - 26.03.2019р . (за 01.01.2019р.), 26.04.2019р. (за відпрацьоване 25.12.2018р.), що підтверджується табелем обліку робочого часу за березень-квітень 2019 року, розрахунково-платіжними відомостями за березень-квітень 2019 року, відомостями на виплату готівки за березень-квітень 2019 року, бухгалтерськими довідками за березень-квітень 2019р.;

- ОСОБА_4 - 01.03.2019р (за відпрацьоване 25.12.2018р.), 15.03.2019р. (за відпрацьоване 07.01.2019р.), що підтверджується табелем обліку робочого часу за березень2019 року, розрахунково-платіжною відомістю за березень2019 року, відомістю на виплату готівки за березень 2019 року, бухгалтерською довідкою за березень 2019р.;

- ОСОБА_5 - 01.03.2019р. (за відпрацьоване 01.01.2019р.), підтверджується табелем обліку робочого часу за березень 2019 року, розрахунково-платіжною відомістю за березень 2019 року, відомістю на виплату готівки за березень 2019 року, бухгалтерською довідкою за березень 2019р.

V. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ:

Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 259 КЗпП встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з питань праці.

Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення).

За змістом пункту 1 Положення Державна служба України з питань праці (далі - Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах, зокрема, охорони праці.

Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: видає в установленому порядку роботодавцям, суб`єктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні або за кордоном, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, фондам загальнообов`язкового державного страхування, виконавчим органам міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад, а також центральним органам виконавчої влади обов`язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства з питань, які належать до компетенції Держпраці, та вносить пропозиції щодо накладення дисциплінарних стягнень на посадових осіб, винних у порушенні законодавства; накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці (підпункти 50, 54 пункту 4 Положення).

Пунктом 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю,затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. №295 (далі Порядок №295) встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до п.п.1 - 4 Порядку №295, він визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування). Державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів. Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження).

Відповідно до п.5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту; - за інформацією ДФС та її територіальних органів про невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень; факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом; роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника.

Пунктами 8-10 Порядку №295 встановлено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

А відповідно до підпункту 5 пункту 6 Положення N 96: Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Відповідно до положень п.11 Порядку № 295, інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Пунктом 14 Порядку №295 встановлено, що під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право: 1) перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення; 2) не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі: відсутності службового посвідчення; якщо на офіційному веб-сайті Держпраці відсутні рішення Мінсоцполітики про форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню; якщо строк проведення інспекційного відвідування перевищує строки, визначені пунктом 10 цього Порядку; 3) подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження про усунення порушень до акта або припису; 4) вимагати від інспектора праці внесення запису про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу перевірок об`єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником; 5) перед підписанням акта бути поінформованим про свої права та обов`язки; 6) вимагати від інспектора праці додержання вимог законодавства; 7) вимагати нерозголошення інформації, що становить комерційну таємницю або є конфіденційною інформацією об`єкта відвідування; 8) оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії інспектора праці; 9) отримувати консультативну допомогу від інспектора праці з метою запобігання порушенням під час проведення інспекційних відвідувань, невиїзних інспектувань.

Відповідно до пунктів 16, 17 Порядку № 295, у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування, ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об`єкта відвідування або іншою уповноваженою особою. Копія акта, зазначеного у пункті 16 цього Порядку, надсилається органам, яким підпорядкований об`єкт відвідування (за наявності), для вжиття заходів з усунення перешкод і забезпечення присутності об`єкта відвідування за своїм місцезнаходженням.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017р. №1338 «Про затвердження форм документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення-, зайнятість та працевлаштування інвалідів», зареєстровано в міністерстві юстиції України 12 грудня 2017р. за №1500/31368, (надалі- Наказ №1338) затверджено форми документів, що складаються під час підготовки, в ході та за результатами заходів державного нагляду. В тому числі затверджено форму вимоги про надання/поновлення документів.

Порядок прийняття постанов про накладення штрафних санкцій регламентований "Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення", який затверджений Постановою КМУ від 17.07.2013 року №509. Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками...

Відповідно до статті 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" № 877-V від 05.04.2007 року (далі Закон № 877-V) державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону № 877-V, заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами. Згідно з частиною 5 вказаної статті 2 Закону № 877-V, зазначені у частині 4 цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої-восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Зокрема, згідно частини п`ятої статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", органи Держпраці при проведення заходів державного нагляду (контролю), додержуються принципів державного нагляду (контролю); місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмеження у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактування норм на корить суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборона на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерії ризику; право суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальність посадових осіб органу державного нагляду (контролю); права суб`єктів господарювання; право на консультативні підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю); та умови віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі не затвердження відповідних критеріїв розподілу.

Одним з основних принципів державного нагляду (контролю) за ст.3 Закону № 877)є принцип презумпції правомірності діяльності суб`єкта господарювання у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків суб`єкта господарювання та/або повноважень органу державного нагляду (контролю).

Згідно ст.241 Господарського кодексу України від 16.01.2003, № 436-IV ( надлі - ГПК України) адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення. Адміністративно-господарський штраф може застосовуватися у визначених законом випадках одночасно з іншими адміністративно-господарськими санкціями, передбаченими статтею 239 цього Кодексу.

Згідно ст.249 ГПК України суб`єкт господарювання має право оскаржити до суду рішення будь-якого органу державної влади або органу місцевого самоврядування щодо застосування до нього адміністративно-господарських санкцій. У разі прийняття органом державної влади або органом місцевого самоврядування акта, що не відповідає законодавству, і порушує права чи законні інтереси суб`єкта господарювання, останній відповідно до статті 20 цього Кодексу має право звернутися до суду із заявою про визнання такого акта недійсним. Збитки, завдані суб`єкту господарювання у зв`язку з неправомірним застосуванням до нього адміністративно-господарських санкцій, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст.250 ГПК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Відповідальність за порушення законодавства про працю встановлена статтею 265 КЗпП, згідно з частиною першою, абзацом третім частини другої, частинами четвертою, сьомою посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю.

Мінімальними державними гарантіями у розумінні статті 12 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон №108/95-ВР) є норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо. Такі встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

В той же час, статтею 107 КЗпП визначено, що робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: 1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; 2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; 3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. Оплати у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelasv. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgov. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії»(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та рішення у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року п.52;57).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції

Аналіз змісту положень наведеної статті КЗпП дає підстави для висновку, що працівникам, які залучались до роботи у святковий чи неробочий день, вона оплачується за години, відпрацьовані в ці дні: відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; тим, чия праця оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної такої ставки, а тим, хто одержує місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки понад оклад, якщо ця робота провадилась у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної такої ставки, якщо цю норму було перевищено. На бажання працівника, який працював у святковий або неробочий день, йому може бути надано інший день відпочинку за умови, що робота в цей день виконувалась понад установлену місячну норму робочого часу.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції ,що виплати працівникам за грудень 2018 року та за січень 2019 року були здійснені, виходячи з посадових окладів, без додаткової оплати відпрацьованих у святкові дні годин , але вважає, що належними,достатніми,достовірними та допустимими доказами було встановлено ,що по досягненні згоди сторін працівникам : ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за їх бажанням, згідно поданих заяв було надано інший оплачуваний вихідний день, , тому відсутні підстави для неврахування наданих до суду наказів ФОП ОСОБА_1 за № 2-в від 27.12.2018 року ,№2-в від 02.01.2029 року ,№ 4-в від 28.12.2018 року (а/с 60-65) про надання працівникам ,зазначеним в Акті , іншого дня відпочинку за роботу у святкові або неробочі дні.

Крім того, відсутні підстави та належні докази для висновку про штучне створення позивачем наданих до суду доказів з метою уникнення від відповідальності.

Апеляційний суд погоджується із доводами апелянта , що вимога Управління про надания/поновлення документів №МК556/441/НД від 17.02.2019 року не відповідала встановленій Наказом №1338 формі, оскільки містить зазначення «Даний перелік не є вичерпним», контролюючим органом а ні під час перевірки , а ні під час прийняття спірної постанови не була перевірена відсутність фактів надання інших днів відпочинку працівникам, які працювали у святкові і неробочі дні , безпосередня вимога щодо надання документів, які б підтверджували надання працівникам за їх бажанням іншого дня відпочинку в ході інспекційного відвідування - була відсутня , що , на думку суду ,свідчить про невиконання Управлінням Держпраці у Миколаївській області вимог ст.2 КАС України щодо прийняття рішення із врахуванням усіх обставин ,що мають занячення для прийняття рішення .

Таким чином, орган влади не виправдав свої дії шляхом наведення належного обґрунтування свого рішення.

Враховуючи ,що підпунктом 1 пункту 1 1 Порядку №295 передбачено, що інспектори праці в будь-яку годину доби , у тому числі , у святкові або неробочі дні, з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця, апеляційний суд вважає, що конрольні заходи також можуть бути проведені у святкові або неробочі дні,за наявністю на робочих місцях відповідальних осіб та відхиляє протилежні доводи апелянта .

(2) Висновки апеляційного суду:

Апеляційний суд, враховуючи принципи верховенства права та презумпції правомірності діяльності суб`єкта господарювання, практику ЄСПЛ, як джерело права, правові позиції Верховного Суду, доходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову, визнання неправомірною та скасування постанови Управління Держпраці у Миколаївській області від 20.03.2019 № МК/556/441/АВ/П/МГ-ФС, яка була прийнята не в порядку встановленому Конституціїю та законами України без врахування усіх обставин ,що мають занячення для прийняття рішення .

Управління Держпраці у Миколаївській області, яке не дотрималось ,встановлених вимог ст.2 КАС України до процедур при прийнятті рішення про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, не повинно мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить до висновку , що неправильне застосування судом 1-ої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи призвели до неправильного вирішення справи , та про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги , скасування постанови суду 1-ої інстанції та ухвалення нового судового рішення - про задоволення позову.

Судові витрати понесені , у зв`язку із прийняттям судового рішення судом апеляційної інстанції підлягають перерозподілу та стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних ассігнувань відповідача у розмірі судового збору за подачу адміністративного позову 1669, 21 грн. та за подачу апеляційної скарги 2500,83 грн..

Керуючись ст. 3, 6, 7,139,242, 308, 309, 311, 315, 317, 321,322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити , рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року - скасувати .

Ухвалити по справі нове судове рішення :

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Миколаївській області від 20.03.2019 № МК/556/441/АВ/П/МГ-ФС.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (іпн: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), за рахунок бюджетних ассігнувань Управління Держпраці у Миколаївській області ( , юридична адреса: 54003, м.Миколаїв, вул. Маршала Василевського, 40/1) судові витрати у розмірі 4170,04 грн.( чотири тісячі сто сімдесят грн..04 коп.).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття ,та може бути, у разі відповідності вимогам ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30-ти днів

Повне рішення складене та підписане 09.04.2020 року

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Домусчі С.Д. Коваль М.П.