Справа № 440/568/20
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/568/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

03 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування пункту третього наказу Військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 №552 від 09.12.2019 "Про результати службового розслідування", яким притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності ОСОБА_1 .
Позов обґрунтований тим, що пунктом 3 наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 №552 від 09 грудня 2019 року позивача притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військове звання і процентної надбавки за вислугу років. Підставою для винесення наказу в оскаржуваній частині стало встановлення службовим розслідуванням завдання матеріальної шкоди ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок стягнення за рішенням Господарського суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року у справі №917/1512/16 з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Полтавської філії грошових коштів в сумі 60256,35 грн на підставі укладеного між ними договору оренди комерційної нерухомості №504-11 від 01 жовтня 2015 року. З пунктом 3 вказаного наказу позивач не погоджується, оскільки за змістом пунктів 10-11 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України №243/95 від 23 червня 1995 року, обмежену матеріальну відповідальність несуть командири (начальники) військових частин, які своїми розпорядженнями порушили встановлений порядок обліку, зберігання, використання, перевезення військового майна, а оскільки позивач не підписував договір оренди комерційної нерухомості №504-11 від 01 жовтня 2015 року, укладений між ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» та ІНФОРМАЦІЯ_3 , та не приймав жодних розпоряджень щодо його укладання та виконання, підстави для притягнення позивача до обмеженої матеріальної відповідальності відсутні. Матеріали службового розслідування не містять доказів того, що позивачем заподіяно державі шкоду недбалим виконанням своїх службових обов`язків, передбачених військовим статутом та посадовою інструкцією.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, а також витребувано від відповідача докази по справі.
21 лютого 2020 року від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач вказав ще одну позовну вимогу - про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 утриманого місячного грошового забезпечення в сумі 9806,71 грн.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року заяву про збільшення позовних вимог від 21 лютого 2020 року повернуто ОСОБА_1 на підставі частини сьомої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України.
14 лютого 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву /а.с. 55-59/, в якому представник відповідача зазначив, що згідно з наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 304 від 21.12.2015 року ОСОБА_1 призначено на посаду військового комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_4 та відповідно до пунктів 3.1.9, 5.7.3, 5.7.4 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №300 від 16 липня 1997 року, пунктів 1.3 та 3.1 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №448 від 03 липня 2013 року, за своїми функціональними обов`язками позивач відповідав за матеріальне і технічне забезпечення обласного військового комісаріату, утримання фонду обласного військового комісаріату, комунальних споруд та був зобов`язаний організовувати правильну технічну експлуатацію і своєчасний ремонт всього фонду обласного військового комісаріату, комунальних споруд, обладнання. Позивач як посадова особа недбало поставився до організації роботи із забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_5 та самоусунувся від розробки проекту договору оренди комерційної нерухомості №504-11 від 01 жовтня 2015 року, укладеного між ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» та ІНФОРМАЦІЯ_3 , що призвело до укладення договору з істотними порушеннями та завдання збитків ОВК.
Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі приписів частини четвертої статті 229 КАС України.
Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
Згідно з наказом ТВО військового комісару Полтавського обласного № 304 від 21.11.2015 року ОСОБА_1 призначений на посаду військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с. 15/, а згідно із наказом військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) призначений на посаду військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_6 № 143 від 04.07.2018 року з 04.07.2018 року прийняв справи за відповідною посадою та приступив до виконання службових обов`язків /а.с.14/.
01 жовтня 2015 року між ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» (орендодавець) та ІНФОРМАЦІЯ_3 (орендар) в особі військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 укладено договір оренди комерційної нерухомості №504-11 /а.с.65-67/, згідно із пунктом 1.1 якого орендодавець передає, а орендар бере у строкове платне користування комерційну нерухомість, розташовану в АДРЕСА_1 , загальною площею 264,4 м2 .
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року у справі №917/1512/16 /а.с.69-72/ стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Полтавської філії грошові кошти в сумі 60256,35 грн, з них - 52226,64 грн основного боргу за договором оренди комерційної нерухомості №504-11 від 01 жовтня 2015 року, укладеним між ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» та ІНФОРМАЦІЯ_3 , - 1292,82 грн інфляційних витрат, 562,14 грн -річних, 6174,75 грн -пені .
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №477 від 31 жовтня 2019 року /а.с.66/ відповідно до рапорту від 28 жовтня 2019 року вх.№90/3 /а.с.65/ з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб, керуючись вимогами пункту 2.1 Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №608 від 21 листопада 2017 року, призначено службове розслідування за фактом стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 у 2017 році бюджетних коштів відповідно до рішення суду на користь ПАТ "Укртелекому" у сумі 60256,35 грн.
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №519 від 21 листопада 2019 року /а.с.68/ продовжено службове розслідування за фактом стягнення з Полтавського ОВК у 2017 році бюджетних коштів відповідно до рішення суду на користь ПАТ «Укртелекому» у сумі 60256,35 грн.
Відповідно до Акту службового розслідування, затвердженого військовим комісаром Полтавського обласного військового комісаріату 09 грудня 2019 року /а.с.60-64/, під час проведення службового розслідування (з урахуванням попередніх розслідувань, які проведені наказами військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 №211 від 24 червня 2016 року, №69 від 10 лютого 2017 року) встановлено:
«У зв`язку з формуванням ІНФОРМАЦІЯ_7 на підставі спільних директив Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 01 липня 2015 року №Д-322/1/20дск військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_2 доручив офіцеру відділення комплектування Лохвицько-Чорнухинського ОРВК капітану М.Максютенку, який на той час виконував обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_7 , на підставі довіреності від 14 серпня 2015 року № 2/1928 укласти з Чорнухинською районною радою Полтавської області та ПАТ «Укртелеком» договір оренди комунального майна-нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 . Проте договір оренди № 504-11 від 01 жовтня 2015 року був укладений без участі Чорнухинської ради, яка мала бути платником орендної плати. При цьому також у порушення пункту 5.7.4 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України №300 від 16 липня 1997 року, до підписання договір попередньо начальником відділу фінансового забезпечення і помічником військового комісара з правової роботи на відповідність чинному законодавству, встановленим цінам та забезпеченості коштами не перевірявся. У результаті такого порушення порядку укладання господарського договору Полтавський ОВК всупереч положенням частини першої статті 48 Бюджетного кодексу України взяв бюджетні зобов`язання за відсутності бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. Через невиконання господарського зобов`язання щодо здійснення орендної плати за договором №504-11 згідно із рішенням Господарського суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року у справі №917/1512/16 , яке набрало законної сили 12 грудня 2017 року, з ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто на користь ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Полтавської філії - 60256,35 грн. ІНФОРМАЦІЯ_8 капітан М.Максютенко передав посаду військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_7 підполковнику ОСОБА_3 (наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17 лютого 2015 року № 302) і вибув для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 . На підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02 лютого 2017 року №53 проведено додаткове службове розслідування, за висновками якого капітана ОСОБА_4 визнано винним у заподіянні шкоди державі та прийнято рішення про притягнення його до повної матеріальної відповідальності шляхом звернення до суду. Згідно із рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 04 квітня 2018 року по справі № 549/14/18, яке набрало законної сили на підставі рішення Апеляційного суду Полтавської області від 06 січня 2018 року та ухвали Верховного суду від 25 січня 2019 року, у задоволенні позову ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення капітана ОСОБА_4 до повної матеріальної відповідальності відмовлено. Крім цього, відповідно до пункту 29 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-В (надалі Положення №243), з метою притягнення до матеріальної відповідальності капітана М.Максютенка матеріали службового розслідування направлялись до місця проходження служби командиру військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ). Проте до матеріальної відповідальності капітан М.Максютенко командуванням військової частини НОМЕР_3 не притягнутий у зв`язку з судовим рішенням по справі №549/14/18 (згідно із листом командира військової частини). При проведенні цього службового розслідування капітан ОСОБА_4 у поясненні підтвердив, що при формуванні ІНФОРМАЦІЯ_7 отримав задачу про розміщення військового комісаріату на фондах органів місцевого самоврядування від ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_5 . Враховуючи викладене, комісія робить висновок, що порушення порядку укладення договору №504-11, яке призвело до заподіяння збитків державі, сталося через службову недбалість капітана ОСОБА_4 . Тому відповідно до пункту 10 Положення №243 він може бути притягнутий до обмеженої матеріальної відповідальності. Також розслідуванням установлено, що під час формування ІНФОРМАЦІЯ_7 обов`язки начальника відділення забезпечення виконував майор ОСОБА_6 . На нього були покладені обов`язки щодо керівництва відповідними службами щодо матеріального та технічного забезпечення районних (міських) військових комісаріатів області і тому саме він згідно зі статтею 78 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України і пункту 3.1.9 Положення №300 повинен був подавати військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 пропозиції щодо розподілу між підрозділами казармено-житлового фонду, правильно визначати потреби та знати рівень забезпеченості Р(М)ВК області матеріальними засобами і коштами у підпорядкованих службах для забезпечення бойової та мобілізаційної готовності, бойової готовності спеціальних споруд, бойової підготовки і виховної роботи та створення необхідних матеріально-побутових умов особовому складу. Згідно з пунктом 3.1 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом· Міністерства оборони України від 03 липня 2013 року № 448, на квартирно-експлуатаційну службу військової частини покладаються обов`язки щодо утримання, експлуатації і проведення своєчасного поточного ремонту фондів і територій військових містечок, квартирного майна, що передані військовій частині, та організації збереження та матеріальний облік фондів і територій військових містечок, квартирного майна та земельних ділянок, переданих військовій частині на утримання та експлуатацію, проведення їх інвентаризації. У свою чергу майор ОСОБА_6 як посадова особа, на яку покладались обов`язки з керівництва квартирно-експлуатаційною службою, самоусунувся від розробки та подання для підписання військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 проекту договору оренди будівлі для Чорнухинського РБК, як це він повинен був здійснити відповідно до пункту 5.7.3 Положення №300. А після укладання договору № 504-11 - не контролював його виконання. У зв`язку з викладеним, комісія вважає за можливе притягнути майора ОСОБА_7 до обмеженої матеріальної відповідальності. Крім того, комісія при проведенні розслідування встановила, що підполковник ОСОБА_8 при прийомі посади військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_7 про порушення порядку укладання договору № 504-11 військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 не доповідав. У подальшому хід виконання договору № 504-11 не контролював, про наявність заборгованості з орендної плати командуванню ІНФОРМАЦІЯ_2 в установленому порядку не повідомляв. Таким чином, підполковник ОСОБА_8 не виконував належним чином обов`язки військового комісара, передбачені вимогами пункту 15 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №389 від 03 червня 2013 року, згідно з якими він був зобов`язаний вживати заходи до запобігання порушенням під час використання майна, а також з відшкодування винними особами заподіяної шкоди в порядку, встановленому законодавством. Комісія теж вважає за можливе притягнути підполковника ОСОБА_9 до обмеженої матеріальної відповідальності.»
Пунктом 3 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про результати службового розслідування» №552 від 09 грудня 2019 року /а.с.80-83/ за неналежне виконання обов`язків військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_7 , що призвело до збитків на суму 60256,35 грн, керуючись статтею 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі», пунктами 10, 26 Положення №243, притягнуто військового комісару (колишнього військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_7 ) підполковника ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військове звання і процентної надбавки за вислугу років на день підписання наказу про притягнення до матеріальної відповідальності.
Не погодившись з наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 "Про результати службового розслідування" №552 від 09 грудня 2019 року у частині притягнення його до обмеженої матеріальної відповідальності (пунктом 3), позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та аргументам учасників справи, вказаним у заявах по суті, суд виходить з такого.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» № 160-IX від 03 жовтня 2019 року (далі Закон №160-ІХ у редакції, чинній на час винесення наказу №552 від 09 грудня 2019 року).
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону №160-ІХ, матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності /пункт 4/, а пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано /пункт 5/.
Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону №160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Таким чином, єдиною підставою для притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності є завдання ним шкоди неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків. При цьому притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності можливо лише за наявності: 1) шкоди, 2) протиправної поведінки (невиконання чи неналежного виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків); 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою, 4) вини особи в завданні такої шкоди.
Обґрунтовуючи завдання позивачем шкоди, відповідач посилався на рішення Господарського суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року у справі №917/1512/16, яким стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Полтавської філії грошові кошти в сумі 60256,35 грн, з них - 52226,64 грн основного боргу за договором оренди комерційної нерухомості №504-11 від 01 жовтня 2015 року, укладеним між ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» та ІНФОРМАЦІЯ_3 , 1292,82 грн - інфляційних витрат, 562,14 грн річних, 6174,75 грн - пені.
Дослідивши вказане рішення суду, а також договір оренди комерційної нерухомості №504-11 від 01 жовтня 2015 року, суд дійшов наступних висновків.
01 жовтня 2015 року між ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» (орендодавець) та ІНФОРМАЦІЯ_3 (орендар) в особі військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 укладено договір оренди комерційної нерухомості №504-11.
Згідно з пунктом 1.1 цього договору орендодавець передає, а орендар бере у строкове платне користування комерційну нерухомість , розташовану в АДРЕСА_1 , загальною площею 264,4 м2 .
Пунктом 3.1 договору визначено, що за домовленістю сторін орендна плата складається з плати за приміщення, а саме: орендної плати за базовий місяць оренди майна починаючи з 01 жовтня 2015 року становить 1 (одна) грн. 43 коп. за 1 м2 орендованої площі без урахування ПДВ. Орендна плата за базовий місяць оренди за 264,4 м" всіє орендованої площі становить 378 (Триста сімдесят вісім) грн. 09 коп., без урахування ПДВ, яку сплачує орендар. Всього розмір орендної плати за перший місяць з урахуванням відшкодування витрат на утримання майна та експлуатаційних витрат становить 3000 (Три тисячі) грн. 00 коп. з ПДВ за 264,4 м2. В орендну плату включено усі витрати пов`язані з використанням орендованого приміщення, крім витрат на електроенергію. Розмір місячної орендної плати є фіксованим та не підлягає коригуванню на індекс інфляції.
Оплата орендної плати за перший місяць оренди здійснюється орендарем не пізніше 5 робочих днів після підписання акту приймання-передачі орендованого майна (пункт 3.7 договору).
Орендна плата сплачується орендарем шляхом перерахування у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця до 20 числа розрахункового місяця (пункт 3.9 договору).
У разі порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим Договором, орендар на вимогу орендодавця сплачує пеню від суми простроченого зобов`язання в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за весь час прострочення, починаючи з 21 числа розрахункового місяця (пункт 8.2 договору).
Додатками до договору є: акт приймання-передачі майна (додаток 1). Розрахунок плати за оренду нерухомого майна ПАТ "Укртелеком" (додаток 2). Зведений розрахунок вартості послуг на утримання комерційної нерухомості (додаток 3) /а.с. 33-34/.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року у справі №917/1512/16 встановлено, що "будь-яких доказів того, що договір оренди від 01.10.2015р. №504-11 визнано недійсним, відповідач не надав. Крім того, відповідач визнав, що фактично орендував вказане у договорі приміщення протягом зазначеного у позові періоду та за Актом приймання-передачі майна від 31.07.2016р. (а.с. 28) повернув його орендодавцю. Проте, протягом усього часу користування майном відповідач жодного разу не сплатив оренду плату і інші визначені договором платежі, що не заперечується самим відповідачем. Відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов`язання. Судом взято до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові у справі № 11/446 від 15.05.2012 р., що є обов`язковою для застосування у судовій практиці відповідно до положень ст. 11128 ГПК України, а також в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 р."
Враховуючи викладене, стягнуті з Полтавського ОВК на користь ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Полтавської філії грошові кошти в сумі 60256,35 грн не можуть вважатися прямою дійсною шкодою у розумінні Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», оскільки підставою стягнення в судовому порядку таких коштів стало невиконання Полтавським ОВК взятих на себе господарських зобов`язань перед користь ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ» в особі Полтавської філії за договором оренди комерційної нерухомості №504-11 від 01 жовтня 2015 року, а не завдання ІНФОРМАЦІЯ_3 збитків, спричинених діями та рішеннями ОСОБА_1 .
Крім того, на момент підписання договору №504-11 від 15 жовтня 2015 року відповідач був ознайомлений з його змістом та погодився із наведеними вище умовами такого договору шляхом його підписання уповноваженою особою (військовим комісаром ОСОБА_2 ), а відтак, свідомо взяв на себе зобов`язання по понесенню витрат на виконання цього договору, що також не дозволяє віднести присуджену до стягнення з Полтавського ОВК суму грошових коштів до шкоди, завданої ОСОБА_10 .
Таким чином, рішення Господарського суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року у справі №917/1512/16 не є доказом наявності шкоди, завданої Полтавському ОВК позивачем.
Відповідно до п.2 "Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі", затверджене Постановою Верховної ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР (далі - Положення) Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Пунктами 3,4 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності:
а) заподіяння прямої дійсної шкоди;
б) протиправної їх поведінки;
в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням
шкоди;
г) вини у заподіянні шкоди.
Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.
Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.
Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.
Згідно із п. 13 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі:
умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій;
приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах;
заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані;
дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину;
недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.
Згідно із п. 16 Положення розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а вразі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.
Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами.
Пунктом 17 Положення передбачено, що командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.
У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.
За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.
Пунктом 18 Положення передбачено, що розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідування проводиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту.
Відповідно до пункту 19 Положення розслідуванням повинно бути встановлено:
в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка;
якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду;
вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено;
умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду;
чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків;
ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами;
умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.
Відповідно до п. 37 Положення Матеріальна відповідальність не настає у випадках:
коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили;
невстановлення винної особи;
смерті винної особи;
коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовців у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди. Отже, чітко визначено, що необхідно встановити вину в діях саме того військовослужбовця, що притягується до матеріальної відповідальності.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме акту службового розслідування і наказу військового командиру не містить жодних посилань на фактичні обставини, що свідчать про те, що саме позивач здійснив контроль за виконанням договору оренди комерційної нерухомості.
Також, матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що саме з вини ОСОБА_1 державні було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням договору оренди комерційної нерухомості.
Таким чином, у ході судового розгляду справи відповідачем не доведено наявності підстави та умов для притягнення позивача до матеріальної відповідальності, встановлених статтею 3 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".
Крім того, згідно з пунктом 3 наказу №552 від 09 грудня 2019 року позивача притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військове звання і процентної надбавки за вислугу років.
Водночас нормами статті 5 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", чинними на час винесення вказаного наказу, встановлено, що особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність. Розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, визначається на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності.
Отже, законом передбачено, що матеріальна відповідальність настає у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.
А відтак, відповідач визначив розмір матеріальної відповідальності з порушенням вимог статті 5 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".
Зі змісту пункту 3 наказу №552 від 09 грудня 2019 року вбачається, що розмір матеріальної відповідальності визначений відповідачем на підставі пунктів 10 та 26 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, яка втратила чинність згідно із Законом № 160-IX - 31 жовтня 2019 року.
Так, відповідно до норм вказаних пунктів військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення. Розміри місячного грошового забезпечення визначаються відповідно до основних посадових окладів та окладів за військові (спеціальні) звання і процентних надбавок за вислугу років на день підписання наказу про притягнення до матеріальної відповідальності.
Таким чином, притягаючи позивача 09 грудня 2019 року до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військове звання і процентної надбавки за вислугу років, відповідач застосував нечинні на час винесення наказу норми Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, що вже само по собі є самостійною та достатньою підставою для визнання протиправним та скасування пункту 3 наказу Військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 №552 від 09 грудня 2019 року "Про результати службового розслідування".
Суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на норму частини третьої статті 14 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", відповідно до якої у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення позову.
Оскільки позивач витрат по сплаті судового збору за подання цього позову не поніс, то відсутні підстави для розподілу судових витрат на підставі статті 139 КАС України.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу Військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 №552 від 09 грудня 2019 року "Про результати службового розслідування" щодо притягнення ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Г.В. Костенко