Справа № 200/2115/20-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2020 р. Справа№200/2115/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач) в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 107 від 18 грудня 2019 року про відмову в призначення пенсії за віком позивачу;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 10 грудня 2019 року № 8973 зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи з 12 серпня 1986 року по 02 січня 1989 року, до стажу роботи за Списком 2 за період з 01 березня 1989 по 30 листопада 1999 року, до загального стажу періоди роботи з 01 вересня 1980 року 22 липня 1983 року, з 16 жовтня 1983 по 30 грудня 1985 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням відповідача від 18 грудня 2019 року йому було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, підтвердженого у встановленому законом порядку.

Позивач зазначає, що йому до страхового стажу не зараховано період з 01.09.1980 року по 22.07.1983 рік навчання в училищі та період проходження військової служби з 16.10.1983 року по 30.12.1985 рік, у зв`язку із відсутністю документа про освіту та військового квитка.

Крім того, відповідачем не було зараховано до страхового стажу по Списку № 1 періоди роботи з 12.08.1986 року по 02.01.1989 рік та по Списку № 2 період роботи з 01.03.1989 року по 30.11.1999 рік у зв`язку з відсутністю довідок уточнюючих пільговий характер роботи та наказів щодо проведення атестації робочих місць.

Позивач вказує на те, що не мав можливості надати документ про освіту та військовий квиток, а також довідку уточнюючу характер роботи через те, що документ про освіту та військовий квиток були знищені в результаті пожежі будинку позивача через влучання артилерійського снаряду, а довідку про пільговий характер роботи через відсутність підприємства.

Тому позивач, на підтвердження пільгової роботи, надав архівну довідку а на підтвердження освіти та проходження служби надав відповідні довідки.

Проте, відповідач їх не прийняв, оскільки ці документи надані підприємствами, які знаходяться на непідконтрольні території та перевірити їх чинність відповідач не може.

Позивач вважає вказане рішення протиправним, оскільки в підтвердження пільгового стажу надав трудову книжку та інші необхідні документи, зокрема довідки про підтвердження пільгового періоду роботи та виписки з наказів про підтвердження проходження атестації робочих місць, довідку з навчального закладу та довідку замість війського квитка, які взагалі відповідачем не були взяті до уваги, із зазначенням того, що вони складені на непідконтрольній українській владі території.

На думку позивача, він має право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, надав письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого, серед іншого, зазначив, що при призначенні пенсії за віком позивачу не враховано до страхового стажу період навчання в училищі з 01.09.1980 року по 22.07.1983 року та період проходження військової служби з 16.10.1983 року по 30.12.1985 року, у зв`язку із відсутністю документів якій підтверджують трудовий стаж відповідно до п.п. 6,8 Порядку № 637.

Крім того, до пільгового стажу по Списку № 1 не зараховано період роботи з 12.08.1986 року по 02.01.1989 року та по Списку № 2 період роботи з 01.03.1989 року по 30.11.1999 року, у зв`язку відсутністю довідок уточнюючи пільговий характер роботи та наказів про проведення атестації робочих місць.

Вказує, що до пільгового стажу по Списку № 1 за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, зараховано періоди роботи з 03.03.2006 року по 04.08.2006 року, з 15.07.2009 року по 14.12.2009 року, з 01.01.2010 року по 09.04.2013 року , з 30.04.2013 року по 28.02.2014 року; по Списку № 2 періоди з 01.12.1999 року по 02.03.2006 року, з 25.08.2006 року по 16.11.2008 року.

Згідно наданих документів та отриманих індивідуальних відомостей про застраховану особу, загальний страховий стаж позивача склав 27 років 8 місяців 22 дні, в тому числі стаж на пільгових роботах 13 років 05 місяців 07 днів, з них за Списком № 1 4 роки 11 місяців 10 днів, за Списком № 2 -08 років 5 місяців 27 днів.

За таких обставин прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю пільгового стажу, передбаченого чинним законодавством.

Відповідач вказав, що право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач буде мати з 19.05.2020 року за досягнення 55 річного віку за наявності страхового стажу від 28 років.

Відповідач вважає, що він діяв у спосіб та у межах передбачених Конституцією та Законами України, та що ним не було порушено права позивача.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 11-13).

ОСОБА_1 був взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 27.11.2019 року № 1419- (а.с. 14), згідно з якою позивач постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , і перемістився та зареєструвався за адресою: АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи судом встановлено, що 10 грудня 2019 року позивач звернувся до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою № 8973 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (а.с. 64).

До заяви про призначення пенсії позивачем були надані наступні документи:

- довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру;

- заява про призначення/перерахунок пенсії;

- паспорт/посвідка;

- трудова книжка або документи про стаж;

- довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи;

- заява про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк);

- військовий квиток;

- диплом (свідоцтво, атестат) про навчання (а.с. 65).

18 грудня 2019 року Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області прийнято рішення про відмову в призначенні пільгової пенсії, відповідно до наданих документів (а.с. 59).

Зі змісту рішення видно, що заявник претендує на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, згідно п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вказане рішення мотивовано тим, що відповідно до норм п.2. статті 114 розділу XIV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, зокрема чоловіки після досягнення 50 років і за наявності стажу роботи не менше 22,6 років (у разі набуття права з 1 квітня 2019 по 31 березня 2020 року), з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам.

Вказано, що згідно наданих документів та долучених індивідуальних відомостей про застраховану особу, загальний страховий стаж гр. ОСОБА_1 склав -27 років 8 місяців 22 дні, пільговий стаж 13 років 5 місяців 7 днів. З них Список № 1 4 роки 11 місяців 10 днів, Список № 2 8 років 5 місяців 27 днів.

Довідки уточнюючий характер роботи, не надані.

До пільгового стажу роботи за Списком № 1 не враховано період: з 01.03.2014 року по 30.11.2014 року, оскільки відсутня сплата страхових внесків.

За таких обставин, прийнято рішення відмовити гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 згідно статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, передбаченого чинним законодавством.

Вказано, що позивач набуде право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 за досягненням 55 річного віку, а саме 19 травня 2020 року за наявності страхового стажу від 28 років (а.с. 8).

Оскільки в рішенні про відмову в призначенні пенсії відповідач не зазначив, які саме періоди ним не були зараховані до стажу роботи, позивач звернувся з заявою від 27 січня 2020 року про надання роз`яснень (а.с. 9).

Листом від 10.02.2020 року № 44/Л-19-01-03 відповідач повідомив позивача про те, що до страхового стажу не зараховано період з 01.09.1980 року по 22.07.1983 року навчання в училищі та період проходження військової служби з 16.10.1983 року по 30.12.1985 року у зв`язку із відсутністю документа про освіту та військового квитку.

Також відповідачем не було зараховано до страхового стажу по Списку № 1 періоди роботи з 12.08.1986 року по 02.01.1989 року та по Списку № 2 період роботи з 01.03.1989 року по 30.11.1999 року у зв`язку з відсутністю довідок уточнюючих пільговий характер роботи та наказів щодо проведення атестації робочих місць (а.с. 10).

Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок), встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що відповідно до записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 позивач:

- з 01.09.1980 року по 22.07.1983 року навчався у профтехучилищі № 83 м. Горлівка (диплом серії НОМЕР_4 );

- з 16.10.1983 року по 30.12.1985 року проходив службу в лавах Радянської Армії (в/к 9160936 від 15.10.1983 року);

- з 20.03.1986 року прийнятий у Шахту «Орджонікідзевугілля» учнем гірника очисного забою (наказ № 158 к від 20.03.1986 року);

- з 12.08.1986 року переведений гірником очисного забою з повним робочим днем в шахті (наказ № 46 від 12.08.1986 року, № 446 к від 21.08.1986 року);

- з 10.04.1986 року по 12.08.1986 року проходив навчання з відривом від виробництва (наказ № 328);

- з 13.11.1987 року переведений учнем гірника по ремонту гірських виробок підземним з повним робочим днем під землею (наказ № 624к від 13.11.1987 року);

- з 18.11.1988 року переведений гірником по ремонту гірських виробок підземним з повним робочим днем під землею (наказ № 13 від 18.11.1987 року);

- з 13.11.1987 року по 16.01.1988 року проходив навчання при УП № 181 «Кр. Октябрь» за посадою гірника по ремонту гірських виробок з відривом від виробництва (наказ № 28 № 192, № 13 від 1801.1988 року);

- з 02.01.1989 року звільнений за власним бажанням за ст. 36 КЗпП СРСР (наказ № 1к від 02.01.1989 року);

- з 01.3.1989 року прийнятий в СУ 432 «Донбасенергоавтоматика» газозварником четвертого розряду (наказ № 23к від 24.02.1989 року);

- з 03.05.1990 року присвоєно третій розряд газозварника (наказ № 45 к від 08.05.1990 року);

- 01.01.1992 року Трест «Променергоавтоматика» перетворено в спеціалізоване орендне підприємство «Променергоавтоматика» (наказ № 14 від 24.01.1992 року);

- 09.03.1994 року Спеціалізоване орендне підприємство «Променергоавтоматика» перетворено в ЗАТ «Променергоавтоматика» (протокол №1 від 09.03.1994 року);

- 22.03.1994 року Донецьке спеціалізоване управління «Донбасенергоавтоматика» № 432 САП «ПЭА» перетворено в Донецьке представництво спеціалізованого управління «Донбасмонтажавтоматика» № 432 закритого акціонерного товариства «Променергоавтоматика» (наказ № 9 від 23.03.1994 року);

- з 18.01.1995 року ДП-СУ «ДМА» № 432 ЗАТ ПЭА» перетворено в Донецьке дочірнє підприємство «Донбасмонтожавтомактика» № 432 ЗАТ «ПЭА» (наказ № 10 від 18.01.1995 року);

- з 30.07.2004 року звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (наказ № 37-к від 20.07.2004 року(а.с. 16-21).

Позивачем разом з позовною заявою було надано архівні довідки про нарахування заробітної плати № 1731/03-1 від 13.11.2019 року, № 1731/03-2 від 13.11.2019 року та довідку про роботу позивача від 13.11.2019 року № 1731/03-3 (а.с.25-29).

Крім цього, на підтвердження пільгового стажу позивач надав накази ДП «Орджонікідзевугілля» Шахта «Вуглегірська» про атестацію робочих місць та посад передбачених списком № 1 від 28.03.2003 року № 126, від 10.04.2008 року № 197, від 30.04.2013 року № 450 та довідку про реорганізацію від 15.02.2018 року (а.с. 30-36), а також виписки з наказу ЗАТ «Променергоавтоматика» № 48 від 03.10.2001 року та наказу ПП «Донбаспроменергоавтоматика» № 111 від 02.08.2004 року, що підтверджують пільговий стаж позивача (а.с. 15).

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі по тексту - Закон № 1788), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058 - IV (далі по тексту - Закон № 1058), Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08 листопада 2005 року № 383 "Про порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" (далі по тексту - Порядок № 383), Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 "Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення (перерахунку) пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі по тексту - Порядок № 637) та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України "Про пенсійне забезпечення".

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з нормами пункту 2 статті 114 зазначеного Закону пенсія за віком пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, зокрема чоловіки після досягнення 50 років і за наявності стажу роботи не менше 22,6 років (у разі набуття права з 1 квітня 2019 по 31 березня 2020 року), з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам.

Згідно з пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу зазначеного суд доходить висновку, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З аналізу наведених норм видно, що у зв`язку зі зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком пенсійний орган зобов`язаний перевірити, зокрема, чи має заявник стаж роботи, якими документами це підтверджується.

У разі прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії пенсійний орган повідомляє про це заявника із зазначає причини відмови.

У свою чергу предметом доказування у даній справі є встановлення, зокрема того, чи діяв відповідач обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

У даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права на пенсійне забезпечення, через те, відповідач не має можливості провести перевірку первинних документів позивача.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у вищевказані періоди на вищезазначених підприємствах.

Наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами».

Отже, державні органи повинні приймати документи, видані окупаційною владою, у тих випадках, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Також, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 7 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Суд зазначає, що законодавством на сьогоднішній день не врегульовано порядок надання та використання інформації, яка необхідна для підтвердження позивачем права на призначення пенсії коли доступ у позивача до такої інформації відсутній з причин, що не залежать від його волі.

Тобто через законодавчу прогалину не забезпечується захист прав громадян, які, незважаючи на втрату житла та інших соціальних благ, разом з членами своєї родини переїхали на іншу територію України з метою продовжити працювати на благо України.

Крім цього, у рішенні від 08 липня 2004 року у справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем "Молдавської Республіки Придністров`я". Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах "Пічкур проти України", "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" як джерело права відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу статті 6 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується статтею 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Згідно з пунктом 10 Порядку 383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи у трудовій книжці та в тих випадках, коли такий пільговий стаж виник до 21 серпня 1992 року.

Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено статтями 13,62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Суд зазначає, що до Списку № 1 та Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженого постановами Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, постановою Ради Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10, постановами КМУ № 162 від 11.03.94 р. та № 36 від 16.01.03 р., які діяли у відповідні періоди роботи позивача, були включені посади (професії) на яких працював позивач.

Враховуючи, що основним документом, що підтверджує трудовий стаж відповідно до вимог чинного законодавства, є трудова книжка, суд приходить висновку, що пільговий характер роботи позивача у період з 12.08.1986 року по 02.01.1989 року та з 01.03.1989 року по 30.11.1999 року підтверджується наявними записами у копії трудової книжки серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 .

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду проходження військової служби в лавах збройних сил Радянської Армії з 16.10.1983 року по 22.07.1983 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. «в» абз. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Приписами статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.

Судом встановлено, що позивач з 16 жовтня 1983 року по 30 грудня 1985 року проходив службу у лавах Радянської Армії, що підтверджується записом № 2 трудової книжки серії НОМЕР_3 (а.с. 16) та довідкою серії ЕК № 09190097, виданою замість військового квитка (а.с. 24).

Отже, дослідженими судом доказами встановлено, що позивач дійсно у період з 16 жовтня 1983 року по 30 грудня 1985 року проходив службу у лавах Радянської Армії, і час перебування на військовій службі підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Стосовно незарахування до загального стажу періоду навчання позивача в профтехучилищі № 83 м. Горлівка, суд зазначає наступне.

Відповідно до запису у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 за № 1, судом встановлено, що в період з 01.09.1980 року по 22.07.1983 року проходив навчання у профтехучилищі № 83 м. Горлівки (а.с. 16), отже вказаний період підтверджений записом у трудовій книжці позивача і він не потребує підтвердження у інший спосіб та підлягає включенню до загального стажу позивача.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, відповідач, не врахувавши пільговий стаж позивача на посадах, що віднесені до Списку №1 та Списку № 2, відмовляючи позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, суд приходить висновку, що спірне рішення № 107 відповідача від 18 грудня 2019 року про відмову в призначенні пенсії за віком, прийнято без повного з`ясування усіх обставин справи та без дослідження в повному обсязі документів, наданих позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Конституцією України, Законами України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08 листопада 2005 року № 383 «Про порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення (перерахунку) пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 107 від 18 грудня 2019 року про відмову в призначення пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 35, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) від 10 грудня 2019 року № 8973, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні про те, що підлягають зарахуванню до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи з 12 серпня 1986 року по 02 січня 1989 року, до стажу роботи за Списком 2 за період з 01 березня 1989 по 30 листопада 1999 року, до загального стажу період роботи з 01 вересня 1980 року 22 липня 1983 року та з 16 жовтня 1983 по 30 грудня 1985 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 35, ).

Рішення складено у повному обсязі 01 квітня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч