Справа № 500/469/20
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/469/20

06 квітня 2020 рокум. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову позивачу у зарахуванні до загального трудового стажу періодів роботи і перерахунку пенсії; про зарахування позивачу до трудового стажу період робити в колгоспі імені Калініна з 02.07.1988 по 30.12.1988; в радгоспі "Павлопольський" з 02.02.1989 по 31.05.1994; в Маріупольському металургійному комбінаті імені Ілічча з 01.06.1994 по 31.12.1998 та здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії позивачу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.06.2019 позивачу призначено пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). Надалі, позивач 07.10.2019 звернувся до відповідача зі заявою, в якій просив зарахувати до загального трудового стажу період робити в колгоспі імені Калініна з 02.07.1988 по 30.12.1988; в радгоспі "Павлопольський" з 02.02.1989 по 31.05.1994; в Маріупольському металургійному комбінаті імені Ілічча з 01.06.1994 по 31.12.1998 та здійснити перерахунок призначеної йому пенсії. Однак, відповідач листом від 09.10.2019 № 752/Л-11 відмовив позивачу у задоволенні такої заяви, мотивуючи тим, що в трудовій книжці позивача при прийнятті на роботу в колгосп ім. Калініна проставлена печатка Маріупольського металургійного комбінату ім. Ілічча, чим порушено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція № 58), що унеможливлює зарахування стажу по трудовій книжці. Водночас, відповідач у зазначеному листі зазначив, що зарахувати до стажу період роботи з 02.07.1988 по 31.12.1998 не має підстав, оскільки такий стаж роботи не підтверджений необхідними довідками, виписками із наказів, особовими рахунками та іншими первинними документами.

Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки трудовою книжкою останнього підтверджується те, що він у зазначені періоди працював у колгоспі імені Калініна, в радгоспі "Павлопольський" та в Маріупольському металургійному комбінаті імені Ілічча.

Ухвалою суду від 17.02.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі строк для подання сторонам клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

10.03.2020, у встановлений судом строк, представник відповідача через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву від 06.03.2020, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що відповідач правомірно відмовив позивачу у зарахуванні до загального трудового стажу період робити в колгоспі імені Калініна, в радгоспі "Павлопольський" та в Маріупольському металургійному комбінаті імені Ілічча, оскільки в трудовій книжці позивача при прийнятті на роботу в колгосп ім. Калініна проставлена печатка Маріупольського металургійного комбінату ім. Ілічча, що суперечить Інструкції № 58. Водночас, представник відповідача зазначив, що періоди роботи з 02.02.1989 по 31.05.1994 в радгоспі "Павлопольський" та з 01.06.1994 по 31.12.1998 в Маріупольському металургійному комбінаті імені Ілічча не зараховані до трудового стажу, оскільки такі періоди роботи не підтверджені необхідними довідками, виписками із наказів, особовими рахунками та іншими первинними документами.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (далі - КАС) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, позивачу 04.06.2019 призначено пенсію за віком, відповідно до Закону № 1058-IV.

07.10.2019 позивач звернувся до відповідача зі заявою, в якій просив зарахувати до загального трудового стажу період робити в колгоспі імені Калініна з 02.07.1988 по 30.12.1988; в радгоспі "Павлопольський" з 02.02.1989 по 31.05.1994; в Маріупольському металургійному комбінаті імені Ілічча з 01.06.1994 по 31.12.1998 та здійснити перерахунок призначеної йому пенсії.

Відповідач листом від 09.10.2019 № 752/Л-11 відмовив позивачу у задоволенні такої заяви, мотивуючи тим, що в трудовій книжці позивача при прийнятті на роботу в колгосп ім. Калініна проставлена печатка Маріупольського металургійного комбінату ім. Ілічча, чим порушено Інструкцію № 58, що унеможливлює зарахування стажу по трудовій книжці. Водночас, відповідач у зазначеному листі зазначив, що зарахувати до стажу період роботи з 02.07.1988 по 31.12.1998 не має підстав, оскільки такий стаж роботи не підтверджений необхідними довідками, виписками із наказів, особовими рахунками та іншими первинними документами (арк. справи 7).

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до частини першої та другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з статтею 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Водночас, частиною першою статті 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналізуючи зазначені норми права, суд дійшов висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, порядок підтвердження наявного трудового стажу встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як підтверджується трудовою книжкою позивача, останній, зокрема у період з 02.07.1988 по 30.12.1988 працював у колгоспі імені Калініна; з 02.02.1989 по 31.05.1994 працював у радгоспі "Павлопольський"; з 01.06.1994 по 31.12.1998 працював у Маріупольському металургійному комбінаті імені Ілічча. Водночас, у трудовій книжці позивача є запис про те, що 01.06.1994 радгосп "Павлопольський" увійшов в склад Маріупольського металургійного комбінату імені Ілічча (арк. справи 5-6).

Також, суд встановив, що період роботи позивача з 02.07.1988 по 30.12.1988 підтверджується належним чином засвідченими довідками, виданими Устечківською сільською радою Кременецького району Тернопільської області (арк. справи 11-12).

Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначені періоди роботи позивача підтверджуються трудовою книжкою останнього, в тому числі відповідними довідками.

Твердження відповідача на те, що підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу періоди робити в колгоспі імені Калініна, в радгоспі "Павлопольський" та в Маріупольському металургійному комбінаті імені Ілічча слугував запис в трудовій книжці, який проведений з порушенням Інструкції № 58, є хибним, оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII.

При цьому, відповідач також не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, відповідно до пункту 4 постанови КМУ "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, враховуючи те, що періоди роботи позивача, зокрема з 02.07.1988 по 30.12.1988 в колгоспі імені Калініна; з 02.02.1989 по 31.05.1994 в радгоспі "Павлопольський"; з 01.06.1994 по 31.12.1998 в Маріупольському металургійному комбінаті імені Ілічча підтверджуються трудовою книжкою останнього, в тому числі відповідними довідками, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до загального трудового стажу зазначені періоди роботи.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.

Відповідно до частини другої статті 245 КАС, яка визначає повноваження суду при вирішенні справи, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Статтею 6 КАС визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Христов проти України" (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04, рішення від 19.02.2009, пункт 33) повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 в справі "Чуйкіна проти України" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, заява № 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom, пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Водночас, відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З огляду на зазначене та з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, виходячи з наведених вимог законодавства та вказаних рішень Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача, відповідно до статті 245 КАС, підлягають задоволенню шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом від 09.10.2019 № 752/Л-11 щодо відмови позивачу у зарахуванні до трудового стажу період робити в колгоспі імені Калініна з 02.07.1988 по 30.12.1988; в радгоспі "Павлопольський" з 02.02.1989 по 31.05.1994; в Маріупольському металургійному комбінаті імені Ілічча з 01.06.1994 по 31.12.1998 та здійснення перерахунку раніше призначеної пенсії позивачу;

- зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до трудового стажу період робити в колгоспі імені Калініна з 02.07.1988 по 30.12.1988; в радгоспі "Павлопольський" з 02.02.1989 по 31.05.1994; в Маріупольському металургійному комбінаті імені Ілічча з 01.06.1994 по 31.12.1998 та здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії позивачу з 07.10.2019 (дата звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії).

Частиною першою статті 139 КАС визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом від 09.10.2019 № 752/Л-11 щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до трудового стажу період робити в колгоспі імені Калініна з 02.07.1988 по 30.12.1988; в радгоспі "Павлопольський" з 02.02.1989 по 31.05.1994; в Маріупольському металургійному комбінаті імені Ілічча з 01.06.1994 по 31.12.1998 та здійснення перерахунку раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу період робити в колгоспі імені Калініна з 02.07.1988 по 30.12.1988; в радгоспі "Павлопольський" з 02.02.1989 по 31.05.1994; в Маріупольському металургійному комбінаті імені Ілічча з 01.06.1994 по 31.12.1998 та здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2019.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп., згідно квитанції № 0.0..1 від 11.02.2020.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.04.2020.

Реквізити сторін:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.