Справа № 160/1789/20
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2020 рокуСправа № 160/1789/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
14.02.2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі - позивачі) звернулись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просять:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо непризначення пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо непризначення пенсії за віком ОСОБА_2 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 з урахуванням усього стажу роботи та заробітної плати для обчислення пенсії, починаючи з дати звернення - 14.11.2017 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_2 з урахуванням усього стажу роботи, заробітної плати для обчислення пенсії, з підвищенням розміру пенсії відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з дати звернення - 14.11.2017 року.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що до 2002 року позивачі проживали у м. Харкові, а потім виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю. У листопаді 2017 року вони через представника за довіреністю Акермана О.М. звернулись до Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявами про призначення пенсії за віком. Рішеннями Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області №68 та №67 від 21.11.2017 р. у призначенні пенсії було відмовлено. У зв`язку із втратою позивачами трудових книжок, представником особисто були надіслані запити на підприємства для підтвердження стажу та заробітної плати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 04.04.2019 р. представником позивачів до управління направлено архівну довідку №66-0444/83 від 28.02.2019 р про стаж та заробіток ОСОБА_2 та архівну довідку №79/66 від 11.02.2019 р. про стаж роботи, виписку з наказу №1 від 04.01.1995 р., витяг з протоколу від 18.02.2011 р., витяг з протоколу від 14.05.2018 р., довідку про заробіток, що враховується при обчисленні пенсії №62 від 20.03.2019 р. ОСОБА_1 , а також засвідчені копії паспортів громадянина для виїзду за кордон. Проте, пенсійним органом знову відмовлено у призначенні пенсії. Позивачі вважають, що відповідач цілком безпідставно відмовляє у призначенні пенсії, такими діями відповідач фактично порушує їх право на отримання пенсії, передбачене Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому просять відновити порушене право у спосіб, визначений у позовних вимогах.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2020 року відкрито провадження у адміністративній справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
30.03.2020 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими. В обґрунтування своєї позиції відповідач зауважив, що обов`язок щодо надання документів до заяви про призначення пенсії покладено на заявника. 14.11.2017 року позивачі через свого представника звернулись до Пенсійного фонду із заявами про призначення пенсії та здійснення запитів до підприємств для підтвердження їх трудового стажу. До заяв були додані копії закордонних паспортів, термін дії яких на дату подання заяв закінчився. Відтак, на дату подання заяв їх громадянство не підтверджено. Так, рішеннями Заводського відділу з питань призначення, перерахунку, виплати пенсії Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області №68 та №67 від 21.11.2017 року у призначенні пенсії позивачам відмовлено. Відповідач зауважив, що рішення №68 та №67 від 21.11.2017 року не оскаржені позивачами. Лише 04.04.2019 року представником позивачів надіслано архівну довідку №66-0444/83 від 28.02.2019 року про стаж та заробіток ОСОБА_2 , архівну довідку №79/66 від 11.02.2019 року про стаж роботи, виписку з наказу №1 від 04.01.1995 року, витяг з протоколу від 18.02.2011 року, витяг з протоколу від 14.05.2018 року, довідку про заробіток, що враховується при обчисленні пенсії, №62 від 20.03.2019 року ОСОБА_1 та 06.11.2019 року долучено копії паспортів для виїзду за кордон, що видані 18.07.2019 року та 14.02.2019 року. Листами від 01.12.2019 року позивачам повідомлено про відсутність підстав для повторного розгляду заяв. Відповідно до абз. 3 п.1.7 Порядку №22-1 у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі документи, вони можуть бути подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання таких документів. Тому вимоги щодо повторного розгляду заяв від 14.11.2017 р. про призначення пенсії є безпідставними. Зважаючи на викладене, Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області діяло у спосіб та у порядок, визначеному чинним законодавством, не порушуючи при цьому права позивачів, а отже, позовні вимоги є необґрунтованими.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 (строк дії 18.07.2029 р.), до 2002 проживав у м. Харкові, надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 (строк дії 14.02.2029 р.), до 2002 проживала у м. Харкові, надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.
14.11.2017 року позивачі через свого представника за нотаріально посвідченою довіреністю - Акермана О.М. звернулись до Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявами про призначення пенсії за віком.
Рішенням Заводського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області №68 від 21.11.2017 року ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відмовлено.

Рішенням Заводського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області №67 від 21.11.2017 року ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком відмовлено.

Рішення №68 від 21.11.2017 року та №67 від 21.11.2017 року вмотивовані відсутністю документів на підтвердження місця проживання (реєстрації) на території України в м. Кам`янське.

Рішення №68 від 21.11.2017 року та №67 від 21.11.2017 року отримані представником позивачів, доказів оскарження не надано.

04.04.2019 року позивачі через свого представника за нотаріально посвідченою довіреністю - Акермана О.М. звернулись до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Кам`янський відділ обслуговування громадян) із заявами про долучення до заяв від 14.11.2017 р. про призначення пенсії документів: архівну довідку №66-0444/83 від 28.02.2019 р. про стаж та заробіток ОСОБА_2 , архівну довідку №79/66 від 11.02.2019 р. про стаж роботи ОСОБА_1 , виписку з наказу №1 від 04.01.1995 р., витяг з протоколу від 18.02.2011 р., витяг з протоколу від 14.05.2018 р., довідку про заробіток, що враховується при обчисленні пенсії, №62 від 20.03.2019 р. ОСОБА_1

03.08.2019 року позивачі через свого представника за нотаріально посвідченою довіреністю - Акермана О.М. звернулись до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Кам`янський відділ обслуговування громадян) із заявами про долучення до заяв від 14.11.2017 р. про призначення пенсії копії паспортів громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 та ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .

Листом від 03.12.2019 року за вих. №8616/А-09 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Кам`янський відділ обслуговування громадян) повідомило Акермана О.М. про відсутність підстав для повторного розгляду питання про призначення пенсії від 14.11.2017 року ОСОБА_2 , зазначивши про отримання 11.12.2017 року рішення від 21.11.2017 року про відмову у призначенні пенсії.

Листом від 04.12.2019 року за вих. №8615/А-09 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Кам`янський відділ обслуговування громадян) повідомило Акермана О.М. про відсутність можливості повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком у зв`язку з тим, що у наданому пакеті документів міститься завірена копія паспорта на ім`я ОСОБА_1 , що не відповідає прізвищу, імені та по-батькові, які зазначені у заяві про призначення пенсії. Заявнику для призначення пенсії слід звернутись із заявою у відповідності до Порядку №22-1 із долученням усіх документів, необхідність надання яких визначено нормативно, та в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Не погодившись з відмовами відповідача у призначенні пенсії, що викладені у листах від 03.12.2019 року за вих. №8616/А-09 та від 04.12.2019 року за вих. №8615/А-09, позивачі звернулись через свого представника до суду з цим позовом.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, право на отримання пенсії є конституційним правом громадян України.

Частиною 3 ст. 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вільний вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав, в тому числі, і права на пенсійне забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058 щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Зазначені положення Закону № 1058 втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 07.10.2009 року.

Як вказано в Рішенні № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, оспорюваними нормами Закону № 1058 держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У п. 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону № 1058, громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон користуються правами на призначення пенсії на рівні з тими громадянами України, які проживають на території України.

Отже, проживаючі в Ізраїлі громадяни України, мають такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

У той же час, суд погоджується з відповідачем щодо відмови у призначенні пенсії позивачам за заявами від 14.11.2017 року з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 5 ст. 45 Закону № 1058 визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058 визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Тобто однією з умов, які передбачають наявність у особи права на отримання пенсії є її належність до громадянства України.

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1).

Згідно з абз. 1 п. 1.1 розділу I «Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії» Порядку №22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до п. 1.6, п. 1.7 Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Пунктом 2.1 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку №22-1 визначений перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком:

1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення […];

3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 1, 3 до Положення) […];

4) документи про місце проживання (реєстрації) особи;

5) документи, які засвідчують особливий статус особи […];

6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).

Пунктом 2.9 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку № 22-1 закріплено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (пункт 2.23 розділу II Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший Порядку № 22-1).

Згідно з абз. 1, 3 п. 4.1 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Пунктом 4.2 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1 встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (абзац перший пункту 4.3 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1).

Згідно з абз. 1 п. 4.7 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку. При цьому, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

У ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі звернулись до Пенсійного фонду із заявами про призначення пенсії за віком 14.11.2017 року, за результатом розгляду яких прийняті рішення №68 від 21.11.2017 року та №67 від 21.11.2017 року про відмову у призначенні пенсії за віком.

До заяви про призначення пенсії від 14.11.2017 року ОСОБА_1 через представника надано копію нотаріально засвідчених довіреності №935/17 від 27.10.2017 р., паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_5 від 29.09.1997 р. та картки платника податків №403-17-08802 від 14.11.2017 р.

Відповідно до приписів статті 5 Закону України «Про громадянство України», документами, що підтверджують громадянство України, є: 1) паспорт громадянина України; 3) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 4) тимчасове посвідчення громадянина України; 6) дипломатичний паспорт; 7) службовий паспорт; 8) посвідчення особи моряка; 9) посвідчення члена екіпажу; 10) посвідчення особи на повернення в Україну.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на:

1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України;

2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус: а) посвідчення водія; б) посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; в) посвідка на постійне проживання; г) посвідка на тимчасове проживання; ґ) картка мігранта; д) посвідчення біженця; е) проїзний документ біженця; є) посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; ж) проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.

Отже, паспорт громадянина України для виїзду за кордон є тим самим документом, який посвідчує особу та підтверджують громадянство України.

Втім, паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_5 від 29.09.1997 р., на момент звернення ОСОБА_1 до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії не посвідчував особу позивача та не підтверджував громадянство України, оскільки строк дії такого паспорту закінчився 29.09.2007 року, будь-які відомості щодо продовження терміну його дії в наданих до заяви документах відсутні.

Інших документів щодо посвідчення особи та підтвердження громадянства України разом із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 не подано.

Отже, на момент звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком від 14.11.2017 р. жодних документів, які посвідчують особу позивача та підтверджують громадянство України, всупереч п. 2.9 Порядку № 22-1 не надано.

Також до заяви про призначення пенсії від 14.11.2017 року ОСОБА_2 через представника було надано копію нотаріально засвідчених довіреності №935/17 від 27.10.2017 р., паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_6 від 26.05.1997 р., свідоцтва про одруження НОМЕР_7 від 12.01.1977 р., картки платника податків №403-17-08803 від 14.11.2017 р.

Втім, паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_6 від 26.05.1997 р., копія якого додана ОСОБА_2 до заяви про призначення пенсії за віком від 14.11.2017 р., на момент звернення до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії не посвідчував особу позивача та не підтверджував громадянство, оскільки строк дії такого паспорту закінчився 26.05.2007 року, будь-які відомості про продовження терміну його дії в наданих до заяви документах відсутні.

Інших документів щодо посвідчення особи та підтвердження громадянства України разом із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 не подано.

Отже, на момент звернення ОСОБА_2 до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком від 14.11.2017 р. жодних документів, які посвідчують особу позивача та підтверджують громадянство України, всупереч п. 2.9 Порядку № 22-1 не надано.

За таких обставин, позивачами - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - під час звернення 14.11.2017 року до Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявами про призначення пенсії не було дотримано вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в частині подання документу, що посвідчує особу та засвідчує громадянство України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що за виявлених недоліків заяв про призначення пенсії від 14.11.2017 року та відсутності всіх необхідних документів, відповідач не мав можливості прийняти рішення по призначенню пенсії.

Суд не бере до уваги посилання позивачів на те, що вони є громадянами України, що підтверджується паспортами громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 (дата видачі 14.02.2019 року) та серії PU386034 (дата видачі 18.07.2019 року), як не бере до уваги й посилання відповідача на те, що позивачі на момент звернення із заявами від 14.11.2017 року не підтвердили громадянство України, оскільки зазначені обставини не є предметом спору у цій справі.

Предметом спору є правомірність дій відповідача по відмові у призначенні позивачам пенсії, за результатами розгляду заяв від 14.11.2017 року та доданих до неї документів, і як встановлено судом, позивачами не додано усіх необхідних документів для призначення пенсії за віком.

Крім того, у позовній заяві відсутня вимога щодо скасування рішень №68 від 21.11.2017 року та №67 від 21.11.2017 року про відмову у призначенні пенсії за віком з підстав недотримання вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженим постановою правління ПФУ 25.11.2005 року № 22-1, винесених за результатом розгляду заяв від 14.11.2017 р. та доданих документів.

Також суд відкидає доводи позивачів щодо того, що листи відповідача від 03.12.2019 р. за вих. №8616/А-09 та від 04.12.2019 р. за вих. №8615/А-09 є рішеннями про відмову в призначенні пенсії за результатом додатково поданих документів до заяв від 14.11.2017 р.

Суд зазначає, що заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про призначення пенсії від 14.11.2017 р. розглянуті і результатом такого розгляду є рішення №68 від 21.11.2017 року та №67 від 21.11.2017 року, які не оскаржені. Протилежне позивачами не доведено.

З урахуванням викладеного, дії відповідача щодо неприйняття до розгляду додаткового поданих документів від 04.04.2019 р. та від 03.08.2019 р. цілком узгоджуються з положенням Закону №1058 та Порядку №22-1, за змістом яких питання про призначення пенсії розглядається після надання заяви встановленого зразка.

За таких обставин, бездіяльність відповідача відсутня, відтак, у цій частині позовна заява задоволенню не підлягає.

Вимоги позивачів про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком з врахуванням усього стажу роботи та заробітної плати для обчислення пенсії, починаючи з дати звернення 14.11.2017 року, є похідними, відтак, залежать від задоволення вимоги про визнання протиправною бездіяльності, таким чином у їх задоволенні також необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, оскільки доказів, що доводили б обґрунтованість позовних вимог, суду не надано, суд робить висновок про те, що позовна заява задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський