Справа № 766/3227/20
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2020-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2020 р.м.ОдесаСправа № 766/3227/20
Головуючий в 1 інстанції: Войцеховська Я.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Домусчі С.Д.,

Кравця О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції України, в якій просив суд визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕАК № 2132262 від 19.02.2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 України, провадження у справі закрити.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.02.2020 року він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП в зв`язку з тим, що керував транспортним засобом на якому не працювала ліва фара в режимі ближнього світла у темну пору доби, чим порушив п. 31.4.3 «в» ПДР України та на нього накладено штраф у розмірі 340 грн. З даною постановою не згоден, оскільки постанова складена без будь-яких доказів, з порушенням процедури розгляду справи. Вважає постанову винесеною незаконно, з порушенням норм чинного законодавства.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2020 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи, а також судом невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідно до підпункту 31.4.3 «в» пункту 31.4 Правил дорожнього руху, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, в разі, якщо не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла, а п.п. «Б» п. 31.6. ПДР вказує, що забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів, тобто законодавець чітко вказує на множинність трактування: «фари», а не «фара». Окрім того, апелянт вказує, що згідно ч. 4 ст. 32 Міжнародної конвенції про дорожній рух, протитуманні фари можуть використовуватися замість ближнього світла фар.

Апелянт також посилається на порушення процедури притягнення його до адміністративної відповідальності, зокрема вказує, що відповідач позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП, а також порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок встановлений ст.ст.278,279 КУпАП. Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції в своєму рішенні не вправі був посилатися на відзив позивача та враховувати докази надані відповідачем, оскільки позивачу відзив не надсилався, а про його існування, а також залучення відповідачем доказів позивач дізнався лише в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з постанови серії ЕАК № 2132262 від 19.02.2020 року, винесеної поліцейським роти 1 батальйону 1 УПП в Херсонській області інспектором поліції Ципа В.С. вбачається, що позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. В оскаржуваній постанові вказується, що позивач 19.02.2020 р. о 17-57 год. керував автомобілем «Mazda 5» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Херсоні, вул. Садова, 46, на якому не працювала ліва фара в режимі ближнього світла у темну пору доби, чим порушив п. 31.4.3 «в» ПДР України.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт порушення позивачем п.13.4.3 ПДР України, а саме: керування транспортним засобом в темну пору доби з несправною лівою фарою в режимі ближнього світла з несправним лівим стоп сигналом, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування обставин, що викладені в оспорюваній постанові, навпаки з відеозапису вбачається, що він особисто не заперечує факту керування транспортним засобом з несправною фарою, що слугувало причиною зупинки. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки інспектор поліції при винесені постанови про адміністративне правопорушення та притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Підпункт «б» п. 2.3 ПДР України зобов`язує водіїв механічних транспортних засобів бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно п. 31.4.3 «в» ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Частиною першою статті 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, що має несправності системи гальмового керування, рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), має інші технічні несправності, з якими, відповідно до встановлених правил, заборонено його експлуатувати, а також якщо транспорт переобладнано з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно з ст. 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, як встановлено судом апеляційної інстанції, з дослідженого доданого представником відповідача до матеріалів адміністративної справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського (а.с. 25), зафіксовано правопорушення відповідно п. 31.4.3 «в» ПДР України, з відеозапису вбачається факт правопорушення, при цьому позивач не заперечував про те, що в автомобілі «Mazda 5» реєстраційний номер НОМЕР_1 не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Більш того, як вірно зазначено судом першої інстанції, згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18 жовтня 2019 року (справа №177/213/17), у даному випадку закінчений склад правопорушення настає з того моменту коли особа рухалась з технічною несправністю передбаченою п 31.4 ПДР України не застосовуючи аварійну світлову сигналізацію. При цьому жодних доказів застосування ОСОБА_1 при русі на транспортному засобі з технічною несправністю аварійної світлової сигналізації матеріали справи не містять

Суд апеляційної інстанції наголошує, що наявність виявленого інспектором поліції порушення, не можливо було залишитися в темну пору доби непомітним для позивача, як водія транспортного засобу, який повинний бути уважним та виявивши несправність прийняти заходи для їх усунення. Такі порушення створюють певного роду небезпеку не лише для водія, а для інших учасників дорожнього руху.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджується факт порушення позивачем п.13.4.3 ПДР України, а саме: керування транспортним засобом в темну пору доби з несправною ліва фара в режимі ближнього світла з несправним лівим стоп сигналом, а позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування обставин, що викладені в оспорюваній постанові та підтверджені відповідними доказами.

Доводи апелянта, що відповідач позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП, а також порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок встановлений ст.ст.278,279 КУпАП спростовуються відеозаписами з нагрудної камери поліцейського (а.с. 25), з яких вбачається дотримання поліцейським процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Щодо посилань апелянта на те, що суд першої інстанції в своєму рішенні не вправі був посилатися на відзив позивача та враховувати докази надані відповідачем, оскільки позивачу відзив не надсилався, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно ч. 3 ст. 162 КАС України, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Разом з тим, згідно ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З системного аналізу вищезазначених положень процесуального права вбачається, що хоча процесуальним законодавством передбачений обов`язок відповідача надіслати позивачу відзив на адміністративний позов разом із надісланням до суду, проте підставою для неврахування судом відзиву та вирішення справи за наявними матеріалами може бути виключно ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин. Крім того, суд апеляційної інстанції наголошує, що позивач із відзивом на адміністративний позов до ухвалення оскаржуваного рішення ознайомився, про що свідчить заява від 12.03.2020 року із підписом позивача (а.с. 31).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2020 року залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С. Д. Домусчі

Суддя: О. О. Кравець