Справа № 127/3797/20
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/3797/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Жмудь О.О.

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

09 квітня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Шпикуляк Ю.В.,

представника позивача: Порхун Л.М.

відповідача: Хоміцький С.Д.

перекладача: Волошко П.В.

представника відповідача: Лопатка В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2020 року (рішення прийнято у м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області до Громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. У лютому 2020 року Управління ДМС України у Вінницькій області звернулось до суду з позовом про затримання з метою забезпечення видворення за межі території України.

2. У обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що перевіркою правомірності перебування на території України громадянина Республіки Казахстана ОСОБА_1 встановлено, що відповідач останній раз прибув до України 21.09.2015 за паспортом громадянина Казахстана № 09543717 до свого батька за адресою: АДРЕСА_1 , де й залишився проживати та з того часу територію України не покидав. Громадянин Республіки Казахстан ОСОБА_2 проживає на території України без паспорта громадянина республіки Казахстан та без будь-яких інших документів, які б давали законне перебування на території України іноземцю. Паспорт громадянина Казахстану, за яким відповідач прибув на територію України № 09543717 та який виданий з терміном дії до 14.09.2024, останній втратив. З моменту прийняття рішення про примусове повернення від 02.11.2019 та до моменту звернення до суду громадянин Республіки Казахстан ОСОБА_2 не перетинав кордон України у напрямку «Виїзд». З відповідним рішенням громадянин Республіки Казахстан ОСОБА_2 ознайомлений 02.11.2019. Вказаним рішенням відповідача зобов`язано покинути територію України у термін до 02.12.2019, однак останній у визначений термін добровільно не виїхав за межі території України, рішення про примусове повернення з України у суді не оскаржив. За порушення встановлених правил перебування на території України, громадянин Республіки Казахстан ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності, а саме: 02.11.2019 на громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП та прийнята постанова про накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2 040,00 гривень. Відповідач штраф не сплатив добровільно, у зв`язку із чим постанова про накладення штрафу направлена до відділу ДВС. Громадянин Республіки Казахстан ОСОБА_2 грубо ігнорує виконання рішення від 02.11.2019 про примусове повернення його до країни походження, та всіляко ухиляється для виїзду з України.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.02.2020 позов задоволено.

3.1. Затримано громадянина Республіки Казахстана ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) з поміщенням в пункт тимчасового перебування іноземців, з метою забезпечення видворення за межі території України, на шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

4. Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним, у зв`язку з чим, просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

5. Скаржник зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що працівниками територіального органу ДМС не було враховано обставину що іноземець не володіє мовою та не надано перекладача. Крім того, ні працівниками Управління ДМС України у Вінницькій області ні судом не було враховано те, що відповідач потребує правової допомоги.

5.1. Також вказав, що судом не враховано, що примусове видворення відповідача з України зробить неможливим наступний його в`їзд до України протягом п`яти років, що порушить його Конвенційні права, оскільки він народився в Україні, в нього тут важко хворий батько - Герой України, особа, потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, та його громадянська дружина, яка вагітна та чекає від нього сина.

5.2. Крім того, вказав, що судом першої інстанції не враховано, що оскільки рішення про примусове повернення в Україну виносив Піщанський районний сектор Управління ДМС України у Вінницькій області, то позивачем із позовом про видворення із України мав би бути районний сектор, тому позов мав би бути направлений до Піщанського районного суду Вінницької області.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

6. Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії паспорту № 09543717 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Казахстан.

7. Згідно довідки про особу ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_2 проживає

АДРЕСА_3 . Згідно наданих суду відомостей про осіб, які перетнули державний кордон України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по паспорту громадянина Республіки Казахстан в`їхав в Україну 21.09.2015 (о 22:27) через пункт пропуску Гоптівка і з того часу перебуває на території України.

9. 02.11.2019 посадовою особою ДМС України у Вінницькій області складений протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 203 КУпАП. Встановлено, що ОСОБА_1 порушив правила перебування на території України, перевищив термін перебування 90 днів протягом 180 днів, чим порушив п. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

10. Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 від 02.11.2019, наданих до протоколу, він визнав, що перебуває на території України понад встановлений строк, проживає з батьком в с. Кукули Піщанського району, відбував покарання в «Сокирянській ВК № 67».

11. Відповідно до постанови уповноваженої особи ДМС України від 02.11.2019 на ОСОБА_1 накладене стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП у виді штрафу в розмірі 2 040, 00 грн.

12. Оскільки даний штраф не був сплачений ОСОБА_1 у п`ятнадцятиденний строк, постанову направлено на примусове виконання до Піщанського районного відділу ДВС.

13. 02.11.2019 року головним спеціалістом Піщанського РС УДМС України у Вінницькій області Зарембою С.М. прийнято рішення № 05 про примусове повернення з України в країну походження громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_1 та зобов`язано його залишити територію України у 30-денний термін, до 02.12.2019. Рішення затверджене завідувачем Піщанського РС УДМС України у Вінницькій області 02.11.2019.

14. Дане рішення вручене ОСОБА_1 02.11.2019 особисто, він зобов`язався не пізніше 02.12.2019 залишити територію України.

15. Як вбачається з Інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи «Аркан» відповідач не перетинав кордон у напрямку виїзд з 02.11.2019 року по 03.01.2020 року.

16. Судом встановлено, що у відповідача відсутній документ, що дає право на виїзд з території України, який би дозволив його ідентифікувати та вжити заходів щодо видворення.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

17. Позивач вважає, що оскільки відповідач порушив правила перебування іноземців на території України, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності, рішення УДМС про примусове повернення з України від 02.11.2019 протягом 30 днів не виконав, то він підлягає затриманню з метою забезпечення видворення за межі території України. Він розумів свій обов`язок, але жодних дій щодо відновлення документів, щодо звернення для продовження терміну перебування в Україні, не вчинив. Проживає в селі, офіційного місця роботи не має, притягувався до кримінальної відповідальності.

18. Відповідач вважає, що в 2015 році він в`їхав на територію України з метою відвідати свого батька, який проживає в селі Кукули Піщанського району Вінницької області і з того часу перебуває в Україні. Паспорт громадянина Казахстану він втратив, в подальшому звертався до Посольства Казахстану з метою отримання документів, а також до ДМС щодо отримання посвідки на постійне проживання, але йому відмовили. Вказує, що виїхав би до Казахстану, однак не має документів і коштів. Працює неофіційно, перебуває у фактичних шлюбних стосунках з жінкою, очікує народження дитини.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

19. Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

20. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773- VI).

21. Частиною першою статті 26 Закону № 3773- VI визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

22. Згідно частини третьої статті 26 Закону № 3773- VI один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

23. Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону № 3773- VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

24. Згідно частини першої статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

25. Нормою ч. 11 ст. 289 КАС України визначено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

26. З матеріалів справи вбачається, що згідно наданих суду відомостей про осіб, які перетнули державний кордон України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за паспортом громадянина Республіки Казахстан в`їхав в Україну 21.09.2015 (о 22:27) через пункт пропуску Гоптівка і з того часу перебуває на території України. Рішення № 05 від 02.11.2019 про примусове повернення з України в країну походження громадянина Республіки Казахстан у 30-денний термін, до 02.12.2019, яке отримано відповідачем 02.11.2019, ОСОБА_1 не виконав.

27. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

28. Згідно з Угодою між Кабінетом Міністрів України і Урядом Республіки Казахстан про безвізові поїздки громадян від 26.02.2002 громадянам держав встановлено безвізовий порядок в`їзду на територію країн з дотриманням правил перебування та реєстрації, що діють в цій державі.

29. Відповідно до Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 15.02.2012 року №150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україні, можуть тимчасово перебувати на території України не більше 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду з держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

30. Відповідно до п.6 цього Порядку продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується в разі, якщо вони прибули з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України тощо) та за умови подання підтверджуючих документів - на період існування таких підстав, але не більше як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну. Такі заяви подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаються стороною не раніше, ніж за десять та не пізніше, ніж за три робочих дні до закінчення такого строку до територіальних органів чи підрозділів ДМС за місцем проживання.

31. З матеріалів справи вбачається, що відповідач з такими заявами не звертався.

32. Відповідач у апеляційній скарзі вказує те, що не має можливості виїхати з України у зв`язку з тим, що втратив паспорт громадянина Казахстану за яким він прибув на територію України.

33. Проте у матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач з моменту втрати вказаного паспорта вживав заходи для відновлення документа, який би давав йому можливість отримати документи на проживання в Україні або для відновлення документа на повернення до країни громадської належності.

34. Також відповідач не звертався до органів ДМС згідно вимог частини 2 статті 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», згідно з якою іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

35. Згідно із ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

36. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав стверджувати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

37. Крім того, відповідач не звертався до органів ДМС України із заявою про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

38. На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції зроблений правильний висновок про обґрунтованість підстав вважати щодо можливості ухилення відповідача від виконання рішення про його примусове видворення, та про необхідність затримання відповідача із поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Позивач з урахуванням особи відповідача обґрунтовано наголошує у відзиві на апеляційну скаргу про існування ризику його втечі, а так само відсутності документа, що дає право на виїзд з України, що в свою чергу робить неможливим для відповідача самостійного залишення території України.

39. Суд вважає, що затримання відповідача не зважаючи на серйозність заходу, з огляду на встановлені судом фактичних обставини, є цілком виправданими та належними, тому як в даному випадку застосування інших, менш суворих заходів, буде недостатніми для гарантування виконання такою особою певних обов`язків пов`язаних із залишенням території України. Затримання до закінчення проведенню процедури видворення, в тому числі для належної ідентифікації особи, відповідає волі національному законодавству, воно є також необхідним за конкретних обставин.

40. Що стосується доводів скаржника про незабезпечення його перекладачем, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки відповідач в судовому засіданні в суді першої інстанції перекладача не вимагав та зазначив, що мову розуміє.

41. Щодо порушення права на захист, про що йдеться в апеляційній скарзі, колегія суддів також вважає їх необґрунтованими.

42. Так за приписами пункту восьмого частини першої статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають особи, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону, з моменту подання особою заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, до прийняття остаточного рішення за заявою, а також іноземці та особи без громадянства, затримані з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, з моменту затримання.

43. Тобто, з моменту затримання, особа має право на всі види правових послуг, які передбачені частиною другою статті 13 Закону «Про безоплатну правову допомогу» а саме: має право на захист та здійснення представництва її інтересів у судах, інших державних органів.

44. Частиною третьою статті 19 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» встановлено, що якщо особа належить до однієї з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги і письмово повідомляє про це особу або її законного представника, а також суд, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в яких здійснюватиметься представництво інтересів особи.

45. Однак, матеріали справи містять докази про те, що відповідач відмовився від надання правової допомоги (розписка від 14.02.2020 відповідача про відмову від надання безоплатної вторинної правової допомоги, лист Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у вінницькій області від 28.02.2020 № 195/02-30).

46. Що стосується доводів скаржника про те, що з даним позовом мав звернутись Піщанський районний сектор Управління ДМС України у Вінницькій області, який приймав рішення про примусове видворення, замість Управління ДМС України у Вінницькій області, то колегія суддів вважає, їх безпідставними, оскільки згідно з ч. 1 ст. 289 КАС України право на звернення до суду з даним адміністративним позовом передбачено і безпосередньо територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції (Державна міграційна служба України), - Управлінням ДМС України у Вінницькій області, до структури якого входить підрозділ Піщанський районний сектор Управління ДМС України у Вінницькій області.

47. З огляду на викладене доводи скаржника про порушення судом першої інстанції ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не знайшли своє підтвердження.

48. Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при прийнятті рішення суду, тому підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

49. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

50. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

51. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

52. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

53. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.