Справа № 640/4204/20
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2020 року м. Київ № 640/4204/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-

рішень, вчинених дій відповідачем всупереч законодавству,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати наступні податкові повідомлення-рішення в частині нарахування податкового зобов`язання із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік:

ППР №0-2624/р від 25.07.2019;

ППР №0-2624/р від 25.07.2019;

ППР №0-2624/р від 25.07.2019;

ППР №0-2624/р від 25.07.2019;

ППР №0-2624/р від 25.07.2019;

ППР №0-2624/р від 25.07.2019;

ППР №0-2624/р від 25.07.2019.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що податкові повідомлення-рішення від 25.07.2019 в частині визначення суми податкового зобов`язання за 2016 рік, є протиправними та прийняті в супереч вимогам Конституції України та статті 266 Податкового кодексу України, оскільки пункт 266.10 статті 266 Податкового кодексу України було доповнено підпунктом 266.10.3 (Закон № 2245-VIII від 07.12.2017), відповідно до якого податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу. Таким чином, на момент виникнення спірних відносин (законодавчо встановлений момент розрахунку грошового зобов`язання за 2016 рік - 1 липня 2017 року) ст. 266 Податкового кодексу України не містила застереження щодо можливості нарахування податкового зобов`язання за вказаним платежем протягом строків, встановлених ст. 102 Податкового кодексу України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.02.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі № 640/4204/20 та запропоновано відповідачу в п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали надати суду відзив на позовну заяву.

Від представника Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (надалі - відповідач) 16.03.2020 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що з технічних причин не було проведено нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, у зв`язку з чим, на виконання вимог підпункту 266.7.1 пункту 266 статті 266 Податкового кодексу України, Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві 25.07.2019 було проведено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік та оформлені ППР №0-2624/р від 25.07.2019; ППР №0-2624/р від 25.07.2019; ППР №0-2624/р від 25.07.2019; ППР №0-2624/р від 25.07.2019; ППР №0-2624/р від 25.07.2019; ППР №0-2624/р від 25.07.2019; ППР №0-2624/р від 25.07.2019.

Отже, враховуючи викладене, позивачу на підставі підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, яким визначено базу оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, було оформлено спірні податкові повідомлення-рішення, оскільки згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач є власником:

нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (частка власності 47/100 від загальної площі 915,1 кв. м.);

гараж НОМЕР_2 загальною площею 20,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 ;

гараж НОМЕР_3 загальною площею 23,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 ;

гараж НОМЕР_4 загальною площею 16,5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_3 ;

за квартиру НОМЕР_5 загальною площею 126,0 кв. м. за адресою: АДРЕСА_4 ;

житловий будинок НОМЕР_6 загальною площею 1042,0 кв. м. за адресою: АДРЕСА_5 (згідно даних Державного реєстру речових прав перебувала у власності з 04.10.2012 року до 14.11.2017 року);

житловий будинок НОМЕР_7 загальною площею 455,9 кв . м. за адресою: АДРЕСА_6 (згідно даних Державного реєстру речових прав перебував у власності з 26.06.2015 року до 10.07.2017 року).

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ГУ ДФС у м. Києві 25.07.2019 року було проведено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема, за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 року та оформлені:

1. За об`єкти житлової та нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_4 :

- ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року;

- ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року.

2. За об`єктами нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2:

- ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року;

- ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року.

3. За об`єкт нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1:

- ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року.

4. За об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_6.

- ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року.

5. За об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_5:

- ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року.

Позивач 09.01.2020 року звернувся до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві із заявою, в якій, серед іншого, просив скасувати (відкликати) податкові повідомлення-рішення на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що вбачається з листа Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 30.01.2020 року №4703/К/26-15-33-14-23, відповідно до якого відповідач повідомив, серед іншого, що винесені з врахування вимог пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України податкові повідомлення-рішення від 25.07.2019 отримані позивачем 28.12.2019 року є чинними та згідно з підпунктом 266.10.1. пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України потрібно сплатити протягом 60 днів з дня вручення.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його законні права та інтереси, звернувся до суду із даним позовом.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Спірні відносини регулюються нормами Податкового кодексу України .

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до підпункту 266.3.2. пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до приписів підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкове повідомлення-рішення про сплату сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Судом встановлено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення із сплати податку на нерухоме майно за 2016 рік відповідач повинен був надіслати позивачу не пізніше 1 липня 2017.

В свою чергу, оспорювані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем 25.07.2019 року, тобто з недотриманням вимог підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України.

Відповідач у поданому відзиві на позов посилався на те, що податкові повідомлення-рішення по нарахуванню позивачу податку на нерухоме майно були прийняті у межах строку, передбаченого пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, а тому є правомірними.

Згідно з пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Пункт 266.10 статті 266 Податкового кодексу України було доповнено підпунктом 266.10.3 Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» № 2245-VIII від 07.12.2017 р., яким встановлено, що податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховане за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього кодексу. Оскільки вказані зміни до Податкового кодексу набрали чинності з 01.01.2018, то їх неможливо застосувати до правовідносин, які виникли до набрання чинності новими правилами оподаткування.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Вирішуючи питання щодо дотримання податковим органом процедури прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, зокрема, в частині дотримання строків їх прийняття, суд дійшов висновку, про порушення строку, визначеного пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, оскільки, на момент виникнення спірних правоваідносин стаття 266 Податкового кодексу України не містила застережень, щодо можливості нарахування за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.

В даному випадку оскаржувані податкові повідомлення-рішення у частині нарахування податку на нерухоме майно за 2016 рік прийняті поза межами строку, встановленого підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Контролюючий орган діяв не у спосіб, передбачений статею 266 Податкового кодексу України у зазначених вище редакціях, в частині визначення платнику податкового зобов`язання, оскільки ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року; ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року; ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року; ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року; ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року; ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року; ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року в частині податкового зобов`язання за 2016 рік прийняті із порушенням строку, встановленого для прийняття податкових повідомлень-рішень про сплату сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги визнати протиправними та скасувати наступні податкові повідомлення-рішення в частині нарахування податкового зобов`язання із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік: ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року; ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року; ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року; ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року; ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року; ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року; ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У відповідності до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності суд враховує, чи прийняті (вчинені) вони з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати наступні податкові повідомлення-рішення в частині нарахування податкового зобов`язання із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік: ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року; ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року; ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року; ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року; ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року; ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року; ППР №0-2624/р від 25.07.2019 року.

3. Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840, 80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.