Справа № 160/3729/20
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2020-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

08 квітня 2020 р. Справа № 160/3729/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Златін С.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування акту, постанови державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить:

визнати протиправним та скасувати акт № 49486227/8 опису й арешту майна від 30.11.2015 року, складений старшим державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Чумак А.В. в рамках виконавчого провадження ВП № 49486277 від 20.11.2015 року, відповідно до якого описано і накладено арешт на гараж № АДРЕСА_1 , який АДРЕСА_2 території АДРЕСА_3 » за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Янтарна, 1, загальною площею 36,8 к.м.;

визнати протиправним та скасувати заявку на реалізацію в СЕТАМ нежитлова рухомість від 02.12.2016 року начальника Амур-Нижньодніпровського ВДВС м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області Шевченко Сергія Івановича, подану в рамках виконавчого провадження ВП 49486277 від 20.11.2015 року;

визнати протиправною та скасувати Акт про проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна лоту № 196981, складений 27.02.2017 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського ВДВС м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області Левченко Р.С. в рамках виконавчого провадження ВП 49486277 від 20.11.2015 року;

визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Чумак А.В. від 20.11.2015 року про відкриття виконавчого провадження ВП 49486277 з виконання виконавчого листа № 2/199/377/14, виданого 25.06.2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» боргу у сумі 563 876,98 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що позивач є власником гаража АДРЕСА_3 адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 36,8 к.м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу гаражу від 07.11.2008 року, який додано до позовної заяви. На підставі протиправних дій державних виконавців було реалізовано належне позивачу на праві приватної власності майно і в цьому полягає порушення прав, свобод та законних інтересів позивача. 27.03.2017 року приватним нотаріусом видано на ім`я Безверхнього ОСОБА_7 про право власності на № 75, який знаходиться на території обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив Янтарний» за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Янтарна, 1.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження у адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Судом на підставі поданих позивачем до позовної заяви документів встановлено, що у провадженні відповідача знаходилось виконавче провадження ВП 49486277 з приводу примусового виконання виконавчого листа № 2/199/377/14, виданого 25.06.2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» боргу у сумі 563 876,98 грн.

20.11.2015 року в рамках виконавчого провадження ВП 49486277 державним виконавцем накладеного арешт на все майно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

30.11.2015 року державним виконавцем складено Акт 49486227/8 опису й арешту майна від 30.11.2015 року, яким описано та накладено арешт на гараж АДРЕСА_1 який АДРЕСА_3 за адресою: АДРЕСА_4 та належить на праві власності ОСОБА_5 .

27.02.2017 року державним виконавцем складено Акт про проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна лоту № 196981, яким переможцем торгів визнано ОСОБА_4 .

На підставі Акту про проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна лоту № 196981 від 27.02.2017 року приватним нотаріусом складено Свідоцтво про право власності, яким посвідчено належність на праві власності ОСОБА_4 гаража № 75, який знаходиться на території обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив АДРЕСА_4 » за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Янтарна, 1.

Суд на підставі інформації отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 07.04.2020 року встановив, що право власності на гараж АДРЕСА_3 , належить на праві власності ОСОБА_4 .

До позовної заяви позивач додав копію нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу гаражу від 07.11.2008 року, у відповідності до умов якого позивач став власником гаража АДРЕСА_3 за адресою: АДРЕСА_4 1.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктами 1, 2, 7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач посилався на незаконність дій державного виконавця та порушення ним Закону України «Про виконавче провадженя» в контексті незаконності відчуження майна, яке належить на праві власності позивачу.

Тобто вимоги щодо визнання дій та рішень державного виконавця незаконними заявляються саме у зв`язку з переходом права власності на майно до третьої особи в рамках процедури виконавчого провадження та порядку реалізації арештованого майна.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Зазначена норма є загальною і стосується усіх випадків оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, крім тих, що передбачені прямо в окремому законі.

Правовідносини сторін регулювалися Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно із статтею 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статей 32, 52 Закону № 606-XIV (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

За загальним правилом (частина перша статті 62 цього Закону) реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, підставами виникнення яких можуть бути інші юридичні факти (пункт 4 частини другої вказаної статті).

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Згідно ч.1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Зокрема, як установив суд з позовної заяви та доданих до неї документів, позов стосується незаконного вибуття з власності позивача нерухомого майна гаража, таке вибуття позивач вважає незаконним, оскільки відбулося внаслідок, на думку позивача, незаконних рішень та дій державного виконавця.

Позовні вимоги у цій справі нерозривно пов`язані між собою підставою виникнення, стосуються одного й того ж майна, що має наслідком повернення цього майна законному власнику в разі задоволення позову, тому ці позовні вимоги необхідно розглядати в межах однієї справи, одного провадження в порядку цивільного судочинства.

Аналіз норм ЦПК України та КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, із яких виник спір.

Так, згідно зі статтею 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власник.

Частиною п`ятою статті 47 Закону № 898-IV визначено, що на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів.

Оскільки за оскаржуваними діями, актами та рішеннями державного виконавця нерухоме майно передано у власність третій особі, яка оформила право власності на це майно, отже предметом розгляду є дії державного виконавця, пов`язані з реалізацією майна, що є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків інших осіб (не сторін виконавчого провадження).

З огляду на можливі правові наслідки розгляду та вирішення питання законності дій державного виконавця щодо передачі спірного нерухомого майна третій особі, це позначиться й на правах третьої особи, як набувача майна.

Спір у справі, що розглядається, виник із цивільних правовідносин щодо захисту права власності, є майновим, приватноправовим, а не публічно-правовим.

Спори про право цивільне, пов`язані, зокрема, з належністю майна особі, відповідно до ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вказане суд вважає спір, який виник між сторонами у справі, про право цивільне і таким, що не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Вирішення зазначеного спору здійснюється судами цивільної юрисдикції.

Аналогічну за своїм змістом позицію займає Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 року по справі № 752/1115/17.

Крім того, ч.1 ст. 60 Закону № 606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, законодавець передбачив чіткий механізм захисту прав особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові.

У відповідності до вимог ст. 170, 256 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування акту, постанови державного виконавця.

Ухвала про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до пп. 15.5 п. 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Помічник судді Лісна А.М.