Справа № 320/4632/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Журавель В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року Справа № 320/4632/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Глущенко Я.Б., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби

в Київській області

про протиправними та скасування податкових вимог,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 № Ф-297357-50/4709 на суму 20 745,06 грн. та від 09.08.2019 № Ф-297357-50/7108 на суму 23 499,25 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що фізичні особи-підприємці, які застосовують спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від отримання доходу.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що у спірний період він фактично не здійснював підприємницької діяльності та доходу не отримував, а тому не повинен сплачувати єдиний внесок.

Крім того, у своїй скарзі апелянт зазначає, що нарахування ЄСВ було здійснено відповідачем в автоматичному режимі без проведення відповідної перевірки.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить його скасувати і ухвалити постанову про задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2020 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на правомірності формування оскаржуваних позивачем податкових вимог та нарахування позивачу відповідних сум заборгованості з єдиного внеску.

Від позивача та відповідача надійшли клопотання про відкладення судового розгляду справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2020, які занесені до протоколу судового засідання, відмовлено в їх задоволенні та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження, відповідно до ст. 311 КАС України, з урахуванням того, що наявні у справі матеріали є достатніми для її вирішення апеляційним судом, позиція обох сторін викладена в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, а також того, що дана справа була розглянута судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження.

Разом з тим, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 по справі «Смірнова проти України» зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 05.03.2001 позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

13.05.2019 відповідачем винесено вимогу № Ф-297357-50/4709 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, якою позивачу визначено заборгованість з ЄСВ на суму 20 745,06 грн.

Зазначену податкову вимогу відповідачем було направлено на адресу позивача і отримано ним 12.06.2019.

09.08.2019 відповідачем винесено вимогу № Ф-297357-50/7108 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, якою позивачу визначено заборгованість з ЄСВ на суму 23 499,25 грн.

Зазначену податкову вимогу відповідачем було направлено на адресу позивача і отримано ним 14.09.2019.

20.08.2019 позивачем припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця за власним рішенням, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ.

Позивач, вважаючи вказані податкові вимоги від 13.05.2019 та від 09.08.2019 протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV (далі - Закон № 755-IV).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон № 2464-VI.

Платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені з урахуванням норм законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством чи за цивільно-правовими договорами (пункт 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI).

Базою нарахування єдиного внеску для зазначених платників є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються положеннями Закону про оплату праці, та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац перший пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI).

Також платниками єдиного внеску, як зазначено у пункті 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками.

Єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом про ЄСВ. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI).

Базою нарахування єдиного внеску, зокрема, для фізичних осіб - підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню ПДФО. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць (пункт 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI).

У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом про ЄСВ. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

01.07.2004 набув чинності Закон № 755-IV.

Відповідно до частини восьмої статті 4 Закону № 755-IV фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Прикінцевими положеннями вказаного Закону № 755-IV, з урахуванням змін, внесених Законом від 25.03.2014 № 1155-VII, установлено обов`язок усіх діючих фізичних осіб-підприємців, створеним та зареєстрованим до 01.07.2004, відомості про яких не включені до Єдиного державного реєстру, подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру.

Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і видати їм виписку з Єдиного державного реєстру.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, законодавством регламентовано обов`язок фізичних, які в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань осіб-підприємців (далі - ЄДР) зареєстровані як ФОП, сплачувати ЄСВ.

При цьому, у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Разом з тим, розмір єдиного внеску за будь-яких умов не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, оскільки метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат за чинними видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 07.02.2020 у справі № 803/150/17 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковими для колегії суддів при вирішенні цієї справи.

Враховуючи вищевикладене, перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що суми заборгованості з ЄСВ були нараховані позивачу за періоди, коли він був зареєстрований як ФОП та перебував на податковому обліку за спрощеною системою оподаткування, тому навіть не отримуючи доходу від здійснення підприємницької діяльності зобов`язаний був сплачувати ЄСВ у розмірі мінімального страхового внеску, який й був застосований відповідачем при складанні спірних податкових вимог від 13.05.2019 № Ф-297357-50/4709 та від 09.08.2019 № Ф-297357-50/7108.

Доводи апелянта про те, що у спірний період він фактично не здійснював підприємницької діяльності та доходу не отримував, а тому не повинен сплачувати єдиний внесок, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на вищевикладене.

Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Таким чином, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення цього адміністративного позову.

Отже, судом першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин правильно встановлено обставини справи та дотримано норми матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 07 квітня 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: