Справа № 824/150/18-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2020-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 р. м. Чернівці Справа № 824/150/18-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Дембіцький П.Д., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області, про визнання незаконним та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (з урахуванням збільшення позовних вимог) до Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання незаконним та скасування податкових повідомлень-рішень від 24 жовтня 2017 року № , № , №, №, вимогу від 24.10.2017 року № Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій від 24.10.2017 року № .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що податкове повідомлення-рішення від 24 жовтня 2017 року № є необґрунтованим, протиправним, оскільки позивачем не занижувався, не завищувався дохід від господарської діяльності. Всі витрати позивача документально підтверджені, безпосередньо пов`язані із здійсненням господарської діяльності фізичної особи-підприємця, а вибір методу ведення бухгалтерського обліку кожен платник податку вправі обирати на свій розсуд.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 24 жовтня 2017 року № позивач зазначає, що на кінець періоду у позивача були залишки дизельного палива, який придбано в кінці періоду для використання у господарській діяльності, а саме розвезення товарів по торгових точках та збір інформації іншими особами, які працюють з позивачем по договору. Оскільки, це був кінець періоду дизельне паливо та бензин не було використано в повному об`ємі, та зберігалося у спеціальних для цього ємкостях, а саме у цистернах, а тому вказане податкове повідомлення - рішення є необґрунтованим та протиправним.

Податкове повідомлення-рішення № від 24 жовтня 2017 року є незаконним, підлягає скасуванню, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку само зайняту особу вести Книгу обліку доходів і витрат саме у паперовому вигляді, а тому позивач Книгу обліку доходів і витрат вів в електронному вигляді.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 24.10.2017 року, яким відповідачем збільшено суму грошового забезпечення (донараховано суму військового збору) позивач вважає його протиправним, оскільки всі витрати ФОП ОСОБА_1 документально підтверджені та безпосередньо пов`язані із здійсненням господарської діяльності фізичної особи-підприємця, а від так порушення щодо сплати військового збору немає.

Крім того, вважає вимогу від 24.10.2017 року № Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій від 24.10.2017 року № незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

20.02.2018 року до суду надійшов відзив Головного управління ДФС України у Чернівецькій області, відповідно до якого зазначив, що Податкові повідомлення-рішення від 24 жовтня 2017 року № , № , №, №, вимога від 24.10.2017 року № Ф-, Рішення про застосування штрафних санкцій від 24.10.2017 року № є законними, обґрунтованими, прийнятими контролюючим органом в межах наданих повноважень із дотриманням покладених законом обов`язків та є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, а тому не підлягають скасуванню.

У судове засідання позивач не з`явився, хоч був належним чином повідомлений, проте надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

У судовому засіданні представники відповідача заперечували проти позову, надав пояснення суду по суті спору, а також клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, у разі неявки відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У частині 9 статті 205 КАС України зазначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України, суд вважає, що немає перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами.

метою з`ясування обставин справи було зобов`язано сторони надати письмові докази на підтвердження, або спростування позовних вимог.

Оскільки сторонами на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, заперечення не було надано належні письмові докази, що вказувало на їх недостатність для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 КАС України зобов`язував сторони ухвалою суду надати суду письмові докази в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 77 КАС України визначено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований, як Фізична особа-підприємець, в період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року здійснював діяльність на загальній системі оподаткування, був платником податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб-найманих працівників, єдиного соціального внеску, військового збору, за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . (т.1 а. с. 15-16).

На підставі наказів "Про проведення документальної планової перевірки" № 885 від 22.08.2017 року, "Про продовження строків проведення документальної перевірки" № 955 від 15.09.2017 року, повідомлення від 22.08.2017 року № 78, направлень на перевірку від 04.09.2017 року № № 1652, 1653, 1654 працівниками ГУ ДФС у Чернівецькій області проведена документальна планова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів. (т. 1 а. с. 17, 18, 126-131, 231-233).

За результатами документальної планової перевірки позивача складено Акт Про результати документальної планової перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. № 121/24-13-13-04/ НОМЕР_1 від 29.09.2017 року. (т. 1 а. с. 132-171).

Актом планової перевірки позивача від 29.09.2017 року № 121/24-13-13-04/ НОМЕР_1 відповідачем встановлено порушення, зокрема:

- п. 177.10 ст.177 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755 - VІ (зі змінами та доповненнями) - не зареєстрована та не надана книга обліку доходів і витрат для загальної системи оподаткування в контролюючому органі за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року;

- абз. 2 п. 164.1 ст. 164 та п. 177.1, п. 177.2, п. п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 р. (із змінами та доповненнями), в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення господарської діяльності за 2015 року в сумі 156417,92 грн. та встановлено завищення суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2016 року на суму 34580,48 грн;

- абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 2 ст. 9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненнями, в результаті чого донараховано єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з чистого оподатковуваного доходу на суму доходу (прибутку) за 2015 рік в сумі 33859,71 грн. та встановлено завищення нарахування єдиного внеску за 2016 рік в сумі 42264,96 грн;

- пп. 1.2, 1.4 п.161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755- VІ (із змінами та доповненнями), з урахуванням змін, внесених Законом № 71-III Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014р., в результаті чого донараховано військовий збір з оподатковуваного (чистого) доходу за 2015 року на загальну суму 11731,35 грн. та встановлено завищення нараховано військового збору з оподатковуваного (чистого) доходу за 2016 рік на суму 2881,71 грн;

- п.п.198.5 г) п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010р. (із змінами та доповненнями), в результаті чого зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 21 Декларації) за грудень 2016 року в сумі 45513,0 грн. (т. 1 а. с. 19-39, 132-171).

На підставі акту планової перевірки позивача № 121/24-13-13-04/ НОМЕР_1 від 29.09.2017 року, відповідачем, з урахуванням виявлених порушень, винесено податкові повідомлення-рішення форми "Р" № від 24.10.2017 року (т. 1 а. с. 40, 172), форми "Р" № від 24.10.2017 року (т. 1 а. с. 46, 174), форми "В4" № від 24.10.2017 року (т. 1 а. с. 50, 173), форми "ПС" № від 24.10.2017 року (т. 1 а. с. 54, 175).

10.10.2017 року позивав подав заперечення до ГУ ДФС у Чернівецькій області на акт № 121/24-13-13-04/ НОМЕР_1 від 29.09.2017 року, без додатків, документів первинного бухгалтерського обліку, які б підтверджували правомірність його дій під час здійснення господарської діяльності, та спростовували невідповідність виявлених порушень. (т. 1 а. с. 116-123, 227-230).

20.10.2017 року відповідач за результатами розгляду заперечення позивача на акт № 121/24-13-13-04/ НОМЕР_1 від 29.09.2017 року вирішив, що документальна планова перевірка проведена правомірна, а висновки, викладені в акті перевірки від 29.09.2017 року № 121/24-13-13-04/ НОМЕР_1 самозайнятої особи ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. (т. 1 а. с. 109-115, 221-224).

24.10.2017 року позивачем направлено відповідачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-, відповідно до якої станом на 24.10.2017 року заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску становить 17673,00 грн. (т. 1 а. с. 219).

24.10.2017 року відповідачем прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску стосовно позивача, яким застосована штрафна санкція в розмірі 6771,94 (т. 1 а. с. 218).

03.11.2017 року позивачем подані скарги до Державної фіскальної служби України на податкові повідомлення-рішення форми "Р" № від 24.10.2017 року (т. 1 а. с. 41-45), форми "Р" № від 24.10.2017 року (т. 1 а. с. 47-49), форми "В4" № від 24.10.2017 року (т. 1 а. с. 51-53), форми "ПС" № від 24.10.2017 року без додатків, документів первинного бухгалтерського обліку, які б підтверджували правомірність його дій під час здійснення господарської діяльності, та спростовували невідповідність виявлених порушень. (т. 1 а. с. 55-56).

24.11.2017 року Чернівецька об`єднана державна податкова інспекція ГУ ДФС у Чернівецькій області, розглянувши запит позивача про реєстрацію книги обліку доходів і витрат в електронній формі повідомила останнього, що неможливо зареєструвати книгу обліку доходів і витрат в електронній формі згідно його заяви. (т.3 а. с. 68).

11.12.2017 року головним державним інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб Онуфраш Т.І. Протокол про адміністративне правопорушення № 41 від 11.12.2017 року щодо порушення податкового законодавства, а саме донараховано ПДФО від здійснення господарської діяльності в сумі 143174,25 грн, чим порушено абз.2 п. 164.1 ст. 164, п. 177.1 ст. 177, п. 177.2 ст. 177, п. п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України (т. 3 а. с. 120).

11.12.2017 року головним державним інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб Онуфраш Т.І. Протокол про адміністративне правопорушення № 42 від 11.12.2017 року щодо порушення податкового законодавства, а саме не зареєстровано та не надана книга обліку доходів та витрат для загальної системи оподаткування контролюючому органу за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, чим порушено п. 177.10 ст. 177 ПК України (т. 3 а. с. 121).

11.12.2017 року головним державним інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб Онуфраш Т.І. Протокол про адміністративне правопорушення № 43 від 11.12.2017 року щодо порушення податкового законодавства, а саме донараховано єдиного внеску, який підлягає нарахуванню з чистого оподаткованого доходу на суму доходу в сумі 17673,00 грн, чим порушено абз.1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI. (т. 3 а. с. 122).

05.01.2018 року Державна фіскальна служба України рішенням про результат розгляду скарг № 140/К/099-99-11-02-01-14 залишила без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Чернівецькій області від 24.10.2017 року № , № , № , № , а скарги ФОП ОСОБА_1 - без задоволення. (т. 1 а. с. 57-61).

15.01.2018 року Державна фіскальна служба України листом № 523/к/99-99-13-01-22/4, розглянувши запит позивача щодо ведення книги обліку доходів і витрат фізичними особами-підприємцями повідомила позивача, що на день звернення триває розробка програмного забезпечення для ведення книги обліку доходів і витрат в електронній формі, яке в подальшому буде впроваджено в оновленому електронному кабінеті. (т. 3 а. с. 69-70).

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

В силу частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України № 2755-VI від 02.12.2010 року (далі - ПК України).

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Згідно п. п. 3. 1. ст. 3 ПК України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п. п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. п. 20.1.4, 20.1.6 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення та запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. п. 62.1.3. п. 62.1. ст. 62 ПК України однією з форм податкового контролю є перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Приписи п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачають, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Отже, зі змісту наведеної статті вбачається, що документальна перевірка може бути плановою або позаплановою, а також виїзною чи невиїзною.

Згідно з п. п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Не є предметом документальної планової перевірки питання трансфертного ціноутворення, визначені статтею 39 цього Кодексу.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Документальною невиїзною позаплановою електронною перевіркою (далі - електронна перевірка) вважається перевірка, що проводиться на підставі заяви, поданої платником податків з незначним ступенем ризику, визначеним відповідно до пункту 77.2 статті 77 цього Кодексу, до контролюючого органу, в якому він перебуває на податковому обліку. Заява подається за 10 календарних днів до очікуваного початку проведення електронної перевірки. Форма заяви, порядок її подання, прийняття рішення про проведення електронної перевірки встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Пунктом 86.1 ст. 86 ПК України визначено, що Результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з висновками акта такий платник зобов`язаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Вказане кореспондується з пунктом 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України від 22.12.2010 № 984 (далі - Порядок № 84) (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка.

Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Довідка - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про не встановлення фактів порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків.

Акт (довідка) документальної перевірки складається у двох примірниках та підписується посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби, які проводили перевірку, а також посадовими особами платника податків або його законними представниками.

При цьому пунктами 4-6 Порядку № 984 визначено, що Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Отже, складання акту за результатами перевірки в разі виявлення порушень є обов`язком контролюючого органу, при цьому такий акт перевірки повинен містити детальний опис виявлених порушень, з посиланням на первинні документи, які були досліджені в ході її проведення.

Разом з тим, оцінка висновків акту перевірки надається уповноваженим законом органам влади при вирішенні спору щодо оскарження рішень, прийнятих на підставі такого акту.

Згідно з п. п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п. п. 138.5.1 п. 138.5 ст. 138 ПК України датою здійснення витрат, нарахованих платником податку у вигляді сум податків та зборів, вважається останній день звітного податкового періоду, за який проводиться нарахування податкового зобов`язання з податку та збору.

Відповідно до п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Положеннями п. 198.2 ст. 198 ПК України передбачено що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною .

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Як встановлено судом, відповідач Актом планової перевірки позивача від 29.09.2017 року № 121/24-13-13-04/ НОМЕР_1 встановив порушення, зокрема:

- п. 177.10 ст.177 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755 - VІ (зі змінами та доповненнями) - не зареєстрована та не надана книга обліку доходів і витрат для загальної системи оподаткування в контролюючому органі за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року;

- абз. 2 п. 164.1 ст. 164 та п. 177.1, п. 177.2, п. п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 р. (із змінами та доповненнями), в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення господарської діяльності за 2015 року в сумі 156417,92 грн. та встановлено завищення суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2016 року на суму 34580,48 грн.;

- абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 2 ст. 9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненнями, в результаті чого донараховано єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з чистого оподатковуваного доходу на суму доходу (прибутку) за 2015 рік в сумі 33859,71 грн. та встановлено завищення нарахування єдиного внеску за 2016 рік в сумі 42264,96 грн. ;

- п. п. 1.2, 1.4 п.161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755- VІ (із змінами та доповненнями), з урахуванням змін, внесених Законом № 71-III Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014р., в результаті чого донараховано військовий збір з оподатковуваного (чистого) доходу за 2015 року на загальну суму 11731,35 грн. та встановлено завищення нараховано військового збору з оподатковуваного (чистого) доходу за 2016 рік на суму 2881,71 грн.;

- п.п.198.5 г) п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010р. (із змінами та доповненнями), в результаті чого зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 21 Декларації) за грудень 2016 року в сумі 45513,0 грн. (т. 1 а. с. 19-39, 132-171).

Щодо податкового повідомлення рішення від 24.10.2017 року № про сплату 143174,25 грн. податку на доходи фізичних осіб та 71587,13 грн. (143174,25 грн.*50%) застосованих штрафних санкцій за порушення абз.2 п.164.1 ст.164, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України з посиланням на пункт 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.1. ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Згідно з пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла у 2015 році) ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно із статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку 20 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Згідно п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.3 ст. 177 ПК України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. п. 177.4.1-177.4.4 ст. 177 ПК України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно п. 177.4.5 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Крім того, судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, актом перевірки від 29.09.2017 року № 121/24-13-13-04/ НОМЕР_1 про те, що ФОП ОСОБА_1 отримав дохід:

за 2015 рік в розмірі 14707121,73 грн., а саме:

- 14146747,66 грн - виручка за реалізований товар згідно з банківськими виписками;

- 560374,08 грн - дохід від проведених взаємозаліків між ФОП ОСОБА_1 та суб`єктами господарської діяльності (ПП «Бакалія Груп», ТОВ ТД «Вітал плюс», ТОВ ТПК «Грін Рей», ТОВ «Роял Фуд») згідно укладених протягом 2015 року угод про зарахування зустрічних однорідних вимог. (т. 1 а. с. 88-98, 103-104, 235-244, 249);

за 2016 рік в розмірі 13876169,12 грн., а саме:

- 13480822,78 грн. - виручка за реалізований товар згідно з банківськими виписками,

- 395346,33 грн. - дохід від проведеного взаємозаліку між ФОП ОСОБА_1 та ПП «Бакалія Груп», згідно укладених протягом 2016 року угод про зарахування зустрічних однорідних вимог. (т. 1 а. с. 99-102, 245-249).

При цьому, згідно матеріалів справи видно, що кошти на банківський рахунок (у касу) ФОП ОСОБА_1 за відвантажений товар (надані послуги) за операціями з ПП «Бакалія Груп», ТОВ ТД «Вітал плюс», ТОВ ТПК «Грін Рей», ТОВ «Роял Фуд», не надходили.

На підставі зазначеного встановлено, що загальний оподатковуваний дохід ФОП ОСОБА_1 складає:

за 2015 рік за даними платника - 14065013,15 грн., за даними перевірки -14707121,73 грн. відхилення - 642108,58 грн.;

за 2016р. за даними платника - 14267321,93 грн., за даними перевірки - 13876169,12 грн., відхилення - «-391152,81» грн.

Отже, внаслідок зазначених вище обставин, встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у порушення абз.2 п.164.1 ст.164 та п.177.1, п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід занижено за 2015 рік на суму 642108,58 грн. та завищено за 2016 рік на 391152,81 грн.

Також судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 завищено загальну вартість витрат, пов`язаних з господарською діяльності за 2015 рік в сумі 139981,04 грн., за 2016 рік в сумі 199039,05 грн. внаслідок включення витрат, що не входять до переліку витрат безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів та визначених пп.177.4 ст. 177 ПК України.

Так, для поповнення обігових коштів ФОП ОСОБА_1 отримував кредитні кошти відповідно до укладених кредитних договорів з АТ «Укрексімбанк» від 20.04.2015 року №71115 V3, №71115 К5, від 07.11.2016 року №71116 V8, №71116 К4.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в порушення п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, безпідставно включено до складу інших витрат відсотки, нараховані банком за користування кредитними коштами за 2015 рік в сумі 76459,04 грн., за 2016 рік в сумі 126079,05 грн.

Крім того, в період з 01.01.2015 по 31.12.2016 між ФОП ОСОБА_1 та суб`єктами господарської діяльності (ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 ) було укладено договори від 30.04.2015 року, предметом яких є надання послуг з проведення дослідження ринку, виявлення громадської думки, інформативних послуг, маркетингових досліджень. До зазначених вище договорів надано акти виконаних робіт за 2015 рік на загальну суму 63522,0 грн., за 2016 рік на загальну суму 72960,0 грн.

Акти виконаних робіт не містять конкретизації таких послуг, обсягу господарської операції, одиниць виміру, якими керувався постачальник послуг при визначенні їх вартості (а саме: ціна за годину роботи фахівця, виконання конкретного завдання тощо). Тобто, ФОП ОСОБА_1 не доведено використання маркетингових, інформаційних послуг та послуг з дослідження ринку у власній господарській діяльності. (т. 2 а. с. 8-125).

Таким чином, по операціях з придбання інформаційних, маркетингових послуг та послуг по дослідженню ринку ФОП ОСОБА_1 , в порушення пп.177.4.4. п.177.4 ст.177 ПК України, завищено витрати, пов`язані з господарською діяльністю за 2015 рік на 63522,0 грн., за 2016 рік на 72960,0 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 24.10.2017 року №, про сплату 143174,25 грн. податку на доходи фізичних осіб та 71587,13 грн. (143174,25 грн.*50%) застосованих штрафних санкцій за порушення абз.2 п.164.1 ст.164, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України з посиланням на п.123.1 ст. 123 ПК України є правомірним, прийняте в межах та у спосіб визначений законом.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 24 жовтня 2017 року № , суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 44.3 ст. 44 ПК України, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання-з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, у т. ч. в електронному вигляді, затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 № 481, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за № 1686/24218 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 4 Порядку у разі обрання самозайнятою особою ведення Книги в електронній формі самозайнята особа зобов`язана: отримати посилені сертифікати відкритих ключів, сформованих акредитованими центрами сертифікації ключів, включених до системи подання податкових документів в електронному вигляді, укласти договір про визнання електронних документів з контролюючим органом та сформувати заяву на отримання Книги і надіслати її до контролюючого органу за місцем податкового обліку засобами електронного зв`язку з дотриманням умов щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством. Після отримання самозайнятою особою повідомлення про реєстрацію Книги така особа здійснює операції з її ведення згідно з цим Порядком.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: 1) у графі 1 зазначається дата запису; 2) у графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).

Записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід (пункт 5 Порядку).

Відповідно до п. 121.1 ст. 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Виходячи з вищевикладеного, податкове повідомлення-рішення від 24.10.2017 року № є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а тому не підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 24 жовтня 2017 року № суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктами «а» і «б» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Під постачанням товаріврозуміється будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (підпункт 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 14.1.191 «в» пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України постачанням товарів також вважаються будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов`язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню).

Згідно з підпунктом 198.5 «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року здійснювалися операції з придбання паливо - мастильних матеріалів від ПП "ОККО-Бізнес Контракт" (т. 2 а. с. 242-245)

Відповідно до акту перевірки станом на 31.12.2016 року, залишки дизельного палива в кількості 4518,79 л на суму 66499,74 грн., бензину А-92 в кількості 591,010 л на суму 9322,88 грн., бензину А-95 в кількості 11929,75 л на суму 197254,78 грн. ФОП ОСОБА_1 не використано у господарській діяльності.

Крім того, під час перевірки не встановлено об`єктів (цистерни, баки, тощо) для зберігання вказаних паливо - мастильних матеріалів.

Суд звертає увагу, що податок на додану вартість по операціях з придбання зазначених паливо - мастильних матеріалів віднесено до складу податкового кредиту.

Під час перевірки також не встановлено об`єктів (цистерни, баки, тощо) для зберігання вказаних паливо - мастильних матеріалів.

Згідно акту перевірки від 29.09.2017 року № 121/24-13-13-04/ НОМЕР_1 слід прийти до висновку, що оскільки паливо - мастильні матеріали не використано в господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 , а тому відповідач правомірно нарахував податкові зобов`язання з податку на додану вартість на 45513 грн. відповідно до пп.198.5 г п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України.

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість за грудень 2016 р. на 45513 грн., та відповідно завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 21 декларації з податку на додану вартість) за грудень 2016 року в сумі 45513 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 24.10.2017 року № , про зменшення від`ємного значення податку на додану вартість в розмірі 45513 грн. за порушення пп.198.5 г п.198.5 ст.198 ПК України є правомірним, прийняте в межах та у спосіб визначений законом.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 24 жовтня 2017 року № суд зазначає наступне.

Пунктом 16 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України встановлено тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст.162 ПК України.

Відповідно до п.п.162.1.1 п.162.1 ст.162 ПК України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 п.16 підрозділу 10 розділу XX.

Згідно з п.163.1 ст.163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 п.16 підрозділу 10 розділу XX.

Військовий збір складає:

- за 2015 рік за даними платника - 2304,20 грн., за даними перевірки -14035,55 грн.(935703,20 грн.*1,5%), відхилення - 11731,35 грн.;

- за 2016 рік за даними платника - 1103,64 грн., за даними перевірки -0 грн., відхилення - «-1103,64» грн.

У період із з 01.01.2015 по 31.12.2016 позивачем не утримано та не перераховано військовий збір з доходів від здійснення господарської діяльності на загальну суму 10627,71 грн. (11731,35 грн - 1103,64 грн.)

Відповідно до п.123.1 ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Таким чином, контролюючим органом, з урахуванням перевірки та встановлених обставин, правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення № від 24.10.2017 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору на загальну суму 13284,64 грн. (з них за основним платежем - 10627,71 грн. та за штрафними санкціями - 2656,93 грн.).

Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 24 жовтня 2017 року суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Частиною першою ст. 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до зазначених норм, Позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується, для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону № 2464 (у редакціях, що діяли до 01.01.2016) нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої п.4 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 (у редакціях, що діяли до 01.01.2016)

Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону № 2464 (у редакціях, що діяли до 01.01.2016) єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 (у редакції, що діє з 01.01.2016) єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч. 2 ст. 9 Закону № 2464).

Згідно п. 3 ст. 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно ч. 12 ст. 9 Закону № 2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечуй формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 затверджена Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкція), яка визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів.

Відповідно до п. п. 3 п. 1 розділу II Інструкції платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п. п. 1 п. 5 розділу IV Інструкції обчислення сум єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності) та результатів перевірок діяльності таких осіб, що призвела до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до п. п. 2 п.5 розділу IV Інструкції платники, визначені підпунктом 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) пункту 1 розділу II цієї Інструкції, здійснюють розрахунок єдиного внеску за календарний рік до 10 лютого наступного року на підставі даних річної податкової декларації. При визначенні доходу (прибутку), з якого сплачується єдиний внесок, враховується кількість місяців, у яких отримано дохід (прибуток).

Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий. До зазначеної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску застосовується ставка, зазначена в пункті 3 розділу ІІІ цієї Інструкції.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, актом перевірки від 29.09.2017 року № 121/24-13-13-04/ НОМЕР_1 , обставини в якому не спростовані, визначено, що дохід ОСОБА_1 за місяць в 2015 році становить 77975,26 грн., що більше ніж в три рази перевищує максимальну величину бази нарахування єдиного внеску, встановленої п.4 ч.1 ст. 1 Законом № 2464 (у редакціях, що діяли до 01.01.2016).

Враховуючи те, що позивачем занижено єдиний внесок нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, що є базою для нарахування єдиного внеску , із врахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску встановленої п.4 ч.1 ст. 1 Закону № 2464 (у редакціях, що діяли до 01.01.2016) за 2015 рік в сумі 33859,71 грн. та завищення нарахування єдиного внеску за 2016 рік в сумі 16186,71 грн, то сума єдиного внеску, що підлягала сплаті ОСОБА_1 становить 17673,00 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 24.10.2017 року щодо сплати недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 17673,00 грн. є правомірною, прийнятою в межах та у спосіб визначений законом.

Щодо рішення про застосування штрафних санкцій від 24.10.2017 року № суд зазначає наступне.

Пунктом 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI визначено, що податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Таким чином , оскільки відповідачем правомірно винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 24.10.2017 року щодо сплати недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 17673,00 грн., суд приходить до висновку, що відповідач діяв, як передбачено п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI, а тому рішення № від 07.05.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів не нарахованого єдиного внеску прийнято в межах та спосіб визначений законом.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач не скористався правом, передбаченим ст. 102 КАС України, щодо призначення експертизи, а також правом щодо використання ч. 1 ст. 104 КАС України, якою визначено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Проте, позивач з урахуванням виявлених порушень, за відсутності доказів - документів первинного бухгалтерського обліку не скористався правом щодо надання суду висновку експерта складеного на його замовлення, як передбачено ч. 1 ст. 104 КАС України

З цього приводу суд зазначає, що для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Відповідно позивачем не було надано відповідачу, його посадовим особам під час перевірки, а також під час розгляду його скарг, заперечень належні докази, а саме книги обліку доходів і витрат до загальної системи оподаткування, оскільки не зареєстрував відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК України.

Суд також зазначає, що позивачем не надано суду належних доказів в розумінні ст. 177 ПК України, Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Мінфіну від 24.05.1995 р. №88.

Крім того суд зазначає, що позивачем не оскаржувались дії посадових осіб відповідача, які виявили вказані порушення, які зазначені в акті перевірки від 29.09.2017 року № 121/24-13-13-04/ НОМЕР_1 , на підставі, яких прийнято оскаржувані рішення.

Вирішуючи спір, суд також приходить висновку, що позивачем не надано як перевіряючим книги обліку доходів і витрат до загальної системи оподаткування, оскільки не зареєстрував відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК України, а також належні докази придбання та реалізація товару, відсутні сертифікати відповідності товару, паспорт виробника, платіжні документи також суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідачем правомірно прийняті оскаржувані рішення.

Крім того суд звертає увагу, що згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Водночас, первинні документи, що підтверджують витрати Фізичної особи - підприємця, який знаходився на «загальній системі оподаткування», здійснював свою діяльність на загальній системі оподаткування, був платником податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб-найманих працівників, єдиного соціального внеску, військового збору. повинні містити обов`язкові реквізити, які визначені статтями податкового кодексу України, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV, Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Мінфіну від 24.05.1995 р. №88.

Згідно з п. 177.2 ПКУ об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (п. 44.1 ПКУ).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 р. №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» із змінами та доповненнями (далі - Закон №996) первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми);

дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Мінфіну від 24.05.1995 р. №88 (далі - Положення №88), первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Відповідно до зазначених Закону № 996 та Положення № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код суб`єкта господарювання з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, номер документа, підстава, для здійснення операцій, дані про документ що засвідчує особу - одержувача тощо (п. 2.4 Положення №88).

При цьому, відповідно до п. 2.11 Положення №88, вільні рядки в первинних документах підлягають обов`язковому прокреслюванню.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням ст. 72 КАС України, будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування

Враховуючи наведені норми матеріального і процесуального права, взаємний та достатній зв`язок зібраних по справі доказів у їх сукупності та зважаючи на те, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, а відповідачем, у свою чергу, доведено обґрунтованість та правомірність прийняття оскаржуваних рішень, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України відображеними, зокрема в постанові від 07 лютого 2012 року у справі №21-425во10, в постанові від 01 грудня 2015 року у справі №21-3788а15, постанові від 22 вересня 2015 р. № 21-1359а15 та Верховного Суду викладеною в постанові від 27.02.2020 року № 824/1226/15-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ч. ч.1-2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти висновку проте, що позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів, як визначено ст. ст. 72-77 КАС України, ст. ст. 44, 177 ПК України щодо відповідності документів, які підтверджують повноту ведення господарської діяльності позивача, а тому суд не наділений повноваженнями здійснювати розрахунок фінансових санкцій, тим самим перебирати на себе не властиві функції, які є притаманними суб`єкту владних повноважень.

При вирішенні даного спору судом надається оцінка виключно щодо застосування норм матеріального права.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 КАС України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи вищезазначені норми законодавства, встановлені обставини справи, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі.

Оскільки в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 72-80, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування учасників процесу:

Позивач: - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: - Головне управління ДФС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, 58013, ).

Суддя П.Д. Дембіцький