Справа № 240/2/20
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
06 квітня 2020 року м. Житомир справа № 240/2/20
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,
2 січня 2020 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати не в повному обсязі одноразової і грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду 1 групи з 17 грудня 2015 року внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15 листопада 2019 року №157;
- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду І групи, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності (17.12.2015) з урахуванням раніше виплачених коштів, що призначені відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) га спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому встановлено з 17 грудня 2015 року І групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, отриманим в період проходження служби. У зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача та третьої особи із заявою та відповідними документами про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому І групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Відповідно до витягу з протоколу засідання Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22 березня 2019 року №37 позивачу відмовлено було у призначенні одноразової грошової допомоги. Вказані дії відповідача було оскаржено до суду. Житомирським окружним адміністративним судом було винесено рішення 12 червня 2019 року у справі №240/7113/19 яким позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано пункт 24 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, як інваліду І групи з 17 грудня 2015 року внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 22 березня 2019 року №37. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, та прийняти рішення з врахуванням висновків суду. Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року у справі №240/7113/19 набрало законної сили 24 вересня 2019 року. На виконання вказаного рішення відповідачем прийнято рішення, оформлене протоколом від 15 листопада 2019 року №157, яким призначено одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 у розмірі 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності (17 грудня 2015 року), у сумі 165360 грн. Позивач не погоджується з такими діями відповідача, оскільки вважає, що має право на призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму (1378,00 грн), що складає 344500,00 грн, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
17 січня 2020 року до відділу документального забезпечення суду надійшли пояснення щодо позову від третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) (а.с.23-24). Згідно з якими вимоги позивача щодо зобов`язання Міністерства оборони України здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги як інваліду 1 групи, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності - безпідставні і неправомірні, оскільки позивач визнаний інвалідом І групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, а не внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
31 січня 2020 року у строк та у порядку, визначеному статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.31-33). У якому відповідач проти позову заперечує, в обґрунтування заперечень зазначив, що визначений позивачу розмір одноразової грошової допомоги у сумі 165360,00 грн повністю відповідає положенням чинного законодавства на час встановлення І групи інвалідності станом на 17 грудня 2015 року. Крім того, на думку відповідача, позивач помилково ототожнює поняття "проходження військової служби" та виконання обов`язків військової служби", що впливає на правильність розміру визначення одноразової грошової допомоги.
Відповідно до довідок у справі від 11 березня 2020 року та від 30 березня 2020 року суддя Гурін Д.М. у період з 10 березня 2020 року до 27 березня 2020 року та з 30 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року перебував у щорічній відпустці (а.с.36-37).
Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що наказом начальника Генерального штабу - першого заступника Міністра оборони України від 17 грудня 1993 року позивач був звільнений з військової служби в запас «за станом здоров`я».
17 грудня 2015 року позивач був оглянутий Житомирською обласною МСЕК №2 та визнаний інвалідом І групи А (потребує постійного стороннього догляду) у зв`язку з захворюванням, так, отриманим в період проходження військової служби (а.с.7).
29 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з заявою через Житомирський ОВК до Міністерства оборони України, в якій просив призначити та провести йому виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності І групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх родини» та Постанови КМУ №975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.
До даної заяви ОСОБА_1 було долучено, на його думку, усі необхідні документи, передбачені пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою КМУ №975 від 25 грудня 2013 року, та пунктом 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей.
24 грудня 2018 року представник позивача отримав лист від Житомирського ОВК, яким повідомлено, що 12 грудня 2018 року вих.№8342 останнім направлені документи ОСОБА_1 до Департаменту фінансів на розгляд комісії Міністерства оборони України щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до Постанови КМУ №975 від 25 грудня 2013 року.
16 квітня 2019 року представник позивача у відповідь на адвокатський запит втримав лист відповідача, до якого долучено витяг з протоколу засідання Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. У вказаному витязі зазначено, що комісія дійшла висновку про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.
Позивачем оскаржено такі дії відповідача у судовому порядку.
12 червня 2019 року Житомирський окружним адміністративним судом у справі №240/7113/19 винесено рішення, яким позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України задоволено частково, визнано протиправним та скасовано пункт 24 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, як інваліду І групи з 17 грудня 2015 року внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 22 березня 2019 року №37, Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, та прийняти рішення з врахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (а.с.8-11). Вказане рішення Житомирського окружного адміністративного суду набрало законної сили 24 вересня 2019 року.
4 грудня 2019 року представник позивача у відповідь на адвокатський запит (а.с.12) отримав лист від відповідача, до якого було долучено витяг з протоколу засідання Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. У вказаному витязі зазначено, що комісія дійшла висновку про скасування попереднього рішення та призначення одноразової грошової допомоги. Зокрема, призначено одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням з 17 грудня 2015 року під час огляду органами МСЕК І групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби (довідка МСЕК серія 12ААА №218697 від 17 грудня 2015 року) у розмірі 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності (17 грудня 2015 року), в сумі 165360 грн (а.с.13-14).
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, оскільки вони порушують права позивача та не відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема підпункту «б» пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та (у редакції, чинній на час встановлення позивачу І групи інвалідності), позивач звернувся із вказаним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 5 статті 17 Конституції України, передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до частини 2 статті 16-2 та частини 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
Згідно з пунктом 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Позивач 17 грудня 2015 року під час огляду органами МСЕК визнаний інвалідом І групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
Позивач у позовній заяві посилається на те, що він недоотримав грошову допомогу у розмірі, визначеному частиною 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 частини 2 статті 16 цього Закону).
Однак, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» розрізняє причини встановлення інвалідності, від чого залежить розмір виплати.
Так, у пункті 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: інвалідності внаслідок поранення отриманого під час виконання військового обов`язку або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу І групи інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Отже, одноразова грошова допомога призначається як у разі захворювання, пов`язаного з виконанням військового обов`язку так і у разі захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби.
Як встановлено з довідки МСЕК серії 12ААА №218697 від 17 грудня 2015 року інвалідність позивачу встановлена з причинним зв`язком - захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби, а не виконанням обов`язків військової служби, як про це зазначено самим позивачем.
Частиною 2 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 частини 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 частини 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.
Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі: 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності І групи.
З урахуванням зазначеного, спірні правовідносини регулюються відповідно до положень пункту 5 частини 2 статті 16 (щодо причин встановлення інвалідності), та частиною 2 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (щодо визначення розміру одноразової грошової допомоги).
Отже, позивачу мала бути виплачена грошова допомога у розмірі передбаченому частиною 2 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що і було зроблено, а не частиною 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як стверджує позивач.
Стаття 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначає початок, призупинення і закінчення проходження військової служби.
Так, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається, зокрема день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.
Частина 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлює, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно з частиною 4 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
На підставі вищевикладеного, позивачем помилково ототожнюються поняття "проходження військової служби" та "виконання обов`язків військової служби", що впливає на правильність визначення розміру одноразової грошової допомоги. Оскільки, перше поняття є значно ширшим та відповідно включає в себе весь час проходження військової служби від зарахування до виключення зі списків особового складу, у той час як друге - тільки безпосереднє виконання обов`язків військової служби (відповідний час).
У зв`язку з формулюванням у наданій позивачем до заяви про призначення одноразової грошової допомоги, довідці МСЕК від 17 грудня 2015 року Серія 12 ААА №218697 причинного зв`язку настання інвалідності, у вигляді захворювання, так, отриманого в період проходження військової служби, у відповідача були відсутні підстави для призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання незаконними дій Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 не в повному обсязі одноразової грошової допомоги, оформлених протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15 листопада 2019 року №157.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного суду України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд зазначає, що дії Міністерства оборони України щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року у сумі 165360,00 грн, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №157 від 15 листопада 2019 року, винесене з дотриманням частини другої статті 19 Конституції України та відповідає вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного суду України.
Частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного суду України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного суду України, визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідачем на виконання частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного суду України та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів доведено, а позивачем не спростовано правомірність дій Міністерства оборони України про призначення та виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року у сумі 165360,00 грн, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №157 від 15 листопада 2019 року, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення на підставі статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд зазначає, що у зв`язку із відмовою у задоволенні позову судом не розглядається питання встановлення судового контролю.
Зважаючи на відсутність судових витрат у цій адміністративній справі та на відмову у задоволенні позову, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 72, 77, 143, 243-246, 295, 382 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Гурін