Справа № 280/4085/19
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

06 квітня 2020 року Справа № 280/4085/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, )

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- № від 22 квітня 2019 року винесене ГУ ДФС у Запорізькій області, яким гр.. ОСОБА_1 код НОМЕР_1 , нараховані податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 175505,59 грн. штраф 43 876,39 грн.

- № від 22 квітня 2019 року винесене ГУ ДФС у Запорізькій області, , яким гр.. ОСОБА_1 код НОМЕР_1 , нараховані податкові зобов`язання з військового збору в сумі 13208,59 грн. штраф 3 302,15 грн.

- № від 22 квітня 2019 року винесене ГУ ДФС у Запорізькій області, , яким до гр.. ОСОБА_1 код НОМЕР_1 , застосовано штраф в сумі 170,0 грн. за неподання декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік.

Ухвалою судді від 27 серпня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а перше судове засідання призначено на 18 вересня 2019 року.

Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року провадження у справі зупинено до 29 жовтня 2019 року.

29 жовтня 2019 року провадження у справі поновлено, про що судом постановлено відповідну ухвалу.

Разом з тим, 29 жовтня 2019 року провадження у справі зупинено до 10 грудня 2019 року.

10 грудня 2019 року провадження у справі поновлено, про що судом постановлено відповідну ухвалу.

Разом з тим, 10 грудня 2019 року судом постановлено ухвалу про витребування від АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100): документи на підставі яких анулювано борг по договору кредиту укладеному між ОСОБА_1 та АТ «Укрсоцбанк» №160СМБ/08 від 12 вересня 2008 року; документи на підставі яких анулювано борг по договору кредиту укладеному між ОСОБА_1 та АТ «Укрсоцбанк» №163СМБ/08 від 12 вересня 2008 року.

Також, ухвалою суду від 10 грудня 2019 року провадження у справі зупинено до 22 січня 2020 року.

22 січня 2020 року провадження у справі поновлено, про що судом постановлено відповідну ухвалу.

Також, 22 січня 2020 року судом постановлено ухвалу про відмову у залученні до участі у справі Головного управління ДПС у Запорізькій області у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

22 січня 2020 року судом постановлено ухвалу про витребування від АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100): документи на підставі яких анулювано борг по договору кредиту укладеному між ОСОБА_1 та АТ «Укрсоцбанк» №160СМБ/08 від 12 вересня 2008 року; документи на підставі яких анулювано борг по договору кредиту укладеному між ОСОБА_1 та АТ «Укрсоцбанк» №163СМБ/08 від 12 вересня 2008 року.

Також, ухвалою суду від 22 січня 2020 року провадження у справі зупинено до 2 березня 2020 року.

02 березня 2020 року провадження у справі поновлено, про що судом постановлено відповідну ухвалу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновок акта перевірки про отримання позивачем в 2015 році додаткового доходу у сумі 880 572,96 грн. у вигляді «додаткового блага», а саме доходу нарахованого у вигляді основної суми боргу (кредиту), анульованого кредитором АТ Укрсоцбанк не відповідає заборгованості яка існувала у гр.. ОСОБА_1 в 2015р. та умовам Договорів укладеним з АТ Укрсоцбанк. Зазначає, що в 2015 році з АТ Укрсоцбанк я мала відносини лише по отриманню валютного (доларового) кредиту, який отримала в 2008 році Договорів кредиту №160СМБ/08 та №163СМБ/08 12.09.2008 року. Жодних інших кредитів від даного банку Позивачка не отримувала. Але по вказаним договорам, сума анулювання (прощення) основної суми боргу не відповідає сумі зазначеній в Акті перевірки. Також вказує на те, що податковим органом не були враховані положення пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України. Вважає, що курсова різниця, яка виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню. Зазначає, що за укладеним додатковим договором N 3 від 26 грудня 2016 р. сторонами змінено валюту виконання зобов`язання та домовлено, що за умовою погашення кредиту у розмірі не менше 50 % від суми заборгованості по кредиту банк простить залишок кредиту. В цей же день ним було сплачено 50 % суми боргу. Вказує на те, що не є додатковим благом прощення боргу по валютному кредиту, якщо його сума не перевищує курсову різницю. Таким чином, оскільки прощена сума кредитором є меншою ніж різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом НБ України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБ України станом на 1 січня 2014 року, то в силу пункту 8 підрозділу 1 розділу XX ПК України не вважається додатками благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Представник Головного управління ДФС у Запорізькій області в судове засідання 02 березня 2020 року не прибув, 18 вересня 2019 року до суду подав відзив (вх.№38808) відповідно до якого зазначає, що згідно отриманої інформації щодо громадян, які не подали декларації за 2015 рік про доходи отримані у вигляді «додаткового блага» за ознакою «126» у 2015 році встановлено, що Позивачка отримала дохід з ознакою «126» (додаткове благо) в сумі 880572 грн. 96 коп., а саме доход нарахований у вигляді основної суми боргу (кредиту). анульованого кредитором АТ «УКРСОЦБАНК» (00039019) за його самостійним рішенням та включенням суми анульованого боргу до податкового розрахунку за формою 1-ДФ за 3 кв. 2015 року 880572,96 грн.

Дослідивши матеріали справи, обставини якими обґрунтовуються позовні вимоги, перевіривши їх доказами, судом встановлено таке.

У період з 05 лютого 2019 року по 18 лютого 2018 року, фахівцями ГУ ДФС у Запорізькій області, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку гр. ОСОБА_1 з питань неподання у встановлений строк податкової декларації та своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів з доходів фізичних осіб за ознакою «126» за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено акт перевірки №73/08-01-13-05/ НОМЕР_1 від 25 лютого 2019 року (а.с.19-23).

Висновками акту перевірки №73/08-01-13-05/ НОМЕР_1 від 25 лютого 2019 року, встановлено порушення вимог:

- пункту 14.1.180 пункту 14.1. статті 14, підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України у частині не перерахування суми податку з доходу фізичних осіб у розмірі 175 505,59 грн.

- пункту 14.1.180 пункту 14.1. статті 14, підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України у частині не перерахування суми військового збору у розмірі 13208,59 грн.

- пункту 46.18.4 пункту 49.18 статті 49, підпункту 179.1 статті 179, Податкового кодексу України в результаті чого фізичною особою не надано до Вознесенівського управління у м.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік.

10 квітня 2019 року ОСОБА_1 подала на акт перевірки №73/08-01-13-05/ НОМЕР_1 від 25 лютого 2019 року заперечення (вх.№1612/ДЗН).

За результатами розгляду скарги податковим органом прийнято рішення №7456/14/08-01-13-05-09 від 19 квітня 2019 року, яким акт перевірки залишено без змін, а заперечення без задоволення.

На підставі акту перевірки №73/08-01-13-05/ НОМЕР_1 від 25 лютого 2019 року Головним управлінням ДФС у Запорізькій області відносно позивача винесено податкові повідомлення-рішення:

- № від 22 квітня 2019 року, яким ОСОБА_1 код НОМЕР_1 , нараховані податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 175505,59 грн. штраф 43 876,39 грн.

- № від 22 квітня 2019 року, яким ОСОБА_1 код НОМЕР_1 , нараховані податкові зобов`язання з військового збору в сумі 13208,59 грн. штраф 3 302,15 грн.

- № від 22 квітня 2019 року, яким до ОСОБА_1 код НОМЕР_1 , застосовано штраф в сумі 170,0 грн. за неподання декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік.

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх у адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України (від 07 червня 2019 року вх. ДФС №7575/ФОП від 10 червня 2019 року).

За результатами розгляду скарги податковим органом 01 серпня 2019 року прийнято рішення №36841/6199-95-11-05-01-25, відповідно до якого скарга залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки та прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду із вказаним позовом про їх скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Предметом даного спору є наявність або відсутність підстав для збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у зв`язку з отриманням додаткового блага у вигляді прощеної (анульованої) у 2015 році суми основного боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті та його розмір.

Вимоги щодо збільшення грошових зобов`язань з військового збору є похідними за своєю суттю, оскільки безпосередньо пов`язані із збільшенням загального оподатковуваного доходу як бази оподаткування і цим податком.

В силу пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до підпункту 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі по тексту рішення ПК України) доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Відповідно до підпункту 14.1.54 статті 14 ПК України доходом з джерелом його походження з України є будь-який дохід, отриманий резидентом або нерезидентом, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України, її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з підпункту 14.1.47 пункту 14.1. статті 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

З аналізу наведених положень Податкового кодексу України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені пунктом 164.2 статті 164 ПК України.

В силу абз. «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно з пунктом 16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір, платниками якого є особи, визначені пунктом 162.1статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Таким чином, основна сума боргу (кредиту) позивача, прощеного (анулюваного) кредитором (ПАТ «Укрсоцбанк») в силу приписів підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України повинна бути включена до його місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2015 рік, як додаткове благо.

Досліджуючи обставини виникнення суми прощеного боргу, його розміру та структури судом встановлено:

12 вересня 2008 року між Позивачкою та АТ Укрсоцбанк було укладено Договір кредиту №160СМБ/08 на отримання 64583,74 доларів США на термін до 11 вересня 2023 року.

31 липня 2014 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін №4 до Договір кредиту №160СМБ/08 12.09.2008 року відповідно до якого станом на 31 липня 2014 року заборгованість ОСОБА_1 за Договором кредиту становила

43127,22 доларів США заборгованість за кредитом

9 926,28 доларів США заборгованість за процентами.

Також, Договором про внесення змін №4 сторонами визначено, що :

В період до 30.07.2016р. сплаті підлягають виключно заборгованість за Кредитом в сумі 38 814,50 доларів США ( пункт 3.1.1).

Сплата процентів в сумі 9 926,28 доларів США відстрочується до 05 серпня 2016 року з розстроченням до 11 вересня 2023 року (пункт 3.2.)

Процентна ставка на період 24 місяці встановлюється розмірі 1% (одного) проценту річних (пункт 3.3.)

При цьому, пункт 3.9. Договору про внесення змін №4 передбачено, що по належному виконанню умов договору підлягає анулюванню (прощенню) залишкова заборгованість. яка складається з :

4312,72 доларів США суми кредиту

9 926,28 доларів США заборгованість за процентами.

12 вересня 2008 року між мною та АТ Укрсоцбанк було укладено Договір кредиту №163СМБ/08 на отримання 20 000,00 доларів США на термін до 11 вересня 2023 року.

31 липня 2014 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін №3 до Договір кредиту №163СМБ/08 12 вересня 2008 року, відповідно до якого станом на 31 липня 2014 року заборгованість ОСОБА_1 за Договором кредиту становила

13361,30 доларів США заборгованість за кредитом

3510,82 доларів США заборгованість за процентами.

Також, Договором про внесення змін №3 сторонами визначено, що :

В період до 30 липня 2016 року сплаті підлягають виключно заборгованість за Кредитом в сумі 12025,17 доларів США ( пункт 3.1.1).

Сплата процентів в сумі 3510,82 доларів США відстрочується до 05 серпня 2016 року з розстроченням до 11 вересня 2023 року (пункт 3.2.)

Процентна ставка на період 24 місяці встановлюється розмірі 1% (одного) проценту річних (пункт 3.3.)

При цьому, пункт 3.9. Договору про внесення змін №3 передбачено, що по належному виконанню умов договору підлягає анулюванню (прощенню) залишкова заборгованість, яка складається з

1336,13 доларів США суми кредиту

3510,82 доларів США заборгованість за процентами.

Надані договори досліджені судом, копії яких залучені до матеріалів справи.

За поясненням позивача, заборгованість по кредитним договорам достроково погашена позивачем 01 липня 2015 року, що підтверджується Довідкою АТ «Укрсоцбанк» від 21 серпня 2019 року (а.с.71) та копією Заяви на переказ готівки №FJB088 від 01 липня 2015 року.

Судом встановлено, що наявність складу податкового правопорушення доводиться податковим органом на підставі інформації з бази даних 1-ДФ за 2015 рік та листом АТ «Укрсоцбанк» «05.6-12/79-1153 від 05 листопада 2018 року (а.с.103) щодо прощення позивачу боргу за кредитним договором в укладеним з Акціонерним товариством "Укрсоцбанк», у сумі 880572,96 грн.

Досліджуючи інформацію, якою обґрунтовується відповідачем сума прощеного основного боргу позивача, суд зазначає, що лист АТ «Укрсоцбанк» «05.6-12/79-1153 від 05 листопада 2018 року та витяг бази даних 1-ДФ не містить інформації щодо підстав виникнення суми прощеного боргу, посилань на первинні документи та їх зміст.

Так, в листі АТ «Укрсоцбанк» «05.6-12/79-1153 від 05 листопада 2018 року, відносно суми прощеного доходу позивача, вказано лише загальна сума 880572,96 грн. та період включення в ф. 1-ДФ. Підставою анулювання суми основного боргу, АТ «Укрсоцбанк» здійснює посилання на «відповідний договір», без зазначення даних договору та його змісту.

За таких обставин суд визначає, що інформація з бази даних 1-ДФ за 2015 рік та лист АТ «Укрсоцбанк» «05.6-12/79-1153 від 05 листопада 2018 року від 05 листопада 2018 року не може бути належним доказом який визначає розмір суми анулювання основного боргу.

Частиною 3 статі 242 КАС України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

З метою встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, судом:

10 грудня 2019 року на адресу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100), як правонаступника АТ «Укрсоцбанк» направлена ухвала про витребування доказів, за змістом якої від АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) вимагалось надати до суду:

- документи на підставі яких анулювано борг по договору кредиту укладеному між Позивачем та АТ «Укрсоцбанк» №160СМБ/08 від 12 вересня 2008 року;

- документи на підставі яких анулювано борг по договору кредиту укладеному між Позивачем та АТ «Укрсоцбанк» №163СМБ/08 від 12 вересня 2008 року.

Вищевказану ухвалу суду представник АТ "Альфа-Банк" отримав 17 грудня 2019 року, однак на її виконання до суду, а ні витребуваних документів, а ні пояснень не надано.

Таким чином, ухвала Запорізького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року про витребування доказів АТ "Альфа-Банк" не виконана.

Суд розглядаючи матеріали справи, за для запобігання виконання ухвали у примусовому порядку, повторно направив на адресу АТ "Альфа-Банк" АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АЛЬФА-БАНК" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) Ухвалу про витребування доказів, правонаступника АТ «Укрсоцбанк» направлена Ухвала про витребування доказів, за змістом якої від АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) вимагалось надати до суду:

- документи на підставі яких анулювано борг по договору кредиту укладеному між Позивачем та АТ «Укрсоцбанк» №160СМБ/08 від 12 вересня 2008 року;

- документи на підставі яких анулювано борг по договору кредиту укладеному між Позивачем та АТ «Укрсоцбанк» №163СМБ/08 від 12 вересня 2008 року.

Вищевказану ухвалу суду представник АТ "Альфа-Банк" отримав 17 грудня 2019 року, однак на її виконання до суду, а ні витребуваних документів, а ні пояснень не надано.

Аналогічні адвокатські запити подавались до банку представником позивача, на який отримана відповідь від 01 листопада 2019 року №100768-21.3-б/б (а.с.117), за змістом якого банком відмовлено в наданні інформації та копій документів.

За правилами частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частини 1 статті 73 КАС України).

Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин суд зазначає, що в Відповідачем не доведено правомірність та документально не підтверджено висновки Акта перевірки розмір суми прошеного (анульованого) основного боргу Позивача в сумі 880572,96 грн.

Суд зазначає, що в супереч висновків Акта перевірки розмір суми прошеного (анульованого) основного боргу Позивача по Кредитним договорам №160СМБ/08 та №163СМБ/08 12.09.2008 року, визначається в розмірах визначених Договорами про внесення змін від 31.07.2014р.

Суд приймає пояснення позивача, які підтверджені документально, про дострокове погашення позивачем 01 липня 2015 року, заборгованості по кредитним договорам що підтверджується Довідкою АТ «Укрсоцбанк» від 21 серпня 2019 року та копією Заяви на переказ готівки №FJB088 від 01 липня 2015 року (а.с.72).

Суд також встановлено, що згідно пунктів 3.9. укладених Договорів про внесення змін №3 та №4 , що станом на 01 липня 2015 року сума заборгованості ОСОБА_1 , яку АТ Укрсоцбанк мав списати (анулювати) по Договорам кредиту визначалась у розмірі:

5648,85 доларів США суми кредиту

13437,10 доларів США заборгованість за процентами.

За даним Національного банку України станом на 01.07.2015 року курс за 1 дол. США становив 21,0052 грн.

Відповідно, згідно наданих сторонами та досліджених судом документів сума прощеного (анульованого) основного боргу Позивачки становила

5648,85 доларів США х 7,9930 грн. = 118653,22 грн.

Таким чином, висновок Акта перевірки про отримання гр. ОСОБА_1 в 2015 році додаткового доходу у сумі 880 572,96 грн. у вигляді «додаткового блага», а саме дохід нарахований у вигляді основної суми боргу (кредиту), анульованого кредитором АТ Укрсоцбанк не відповідає заборгованості яка існувала у гр.. ОСОБА_1 в 2015р. та умовам укладеним Договорів з АТ Укрсоцбанк.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України в редакції яка діяла на момент здійснення операції (01 липня 2015 року), ставка податку з податку на доходи фізичних осіб становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Згідно з пунктом 16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір, платниками якого є особи, визначені пунктом 162.1статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Відповідно сума податку на доходи фізичних осіб, яка з урахуванням встановленої судом суми прощеного боргу 118 653,22 грн., правомірно нарахована Позивачу на суму «додаткового блага» з прощення(анулювання) суми основного боргу по кредитному договору АТ «Укрсоцбанк» по податковому періоду 2015 рік становить 23121,64 грн.

12180,00 грн. х 15,0% = 1827,00 грн.

106473,22 грн. х 20,0% = 21294,64 грн.

всього 23121,64 грн.

Сума військового збору становить 1779,80 грн.

118653,22 грн. х 1,5% = 1779,80 грн.

Пунктом 123.1 статті 123 ПК України встановлено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно сума нарахованих штрафних санкцій становить

по донарахованому податку на доходи фізичних осіб 5780,41 грн.

23121,64 грн. х 25,0% = 5780,41 грн.

по донарахованому військовому збору 444,95 грн.

1779,80 грн. х 25,0% = 444,95 грн.

За таких обставин суд вважає правомірним нарахування Позивачу податкових зобов`язань в частині нарахування податку на доходи фізичних осіб в сумі 23121,64 грн. та штрафу 5780,41 грн., військового збору в сумі 1779,80 грн. та штрафу 444,95 грн. В іншій частині донараховані податкові зобов`язання не знайшли свого документального підтвердження та не відповідають дослідженим судом документам.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, наявні правові підстави для визнання протиправним та скасування :

податкового повідомлення-рішення № від 22 квітня 2019 року винесене ГУ ДФС у Запорізькій області, в частині донарахування податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в сумі 190479,93 грн. в тому числі податок 152383,95 грн. штраф 38095,98 грн.

податкового повідомлення-рішення № від 22 квітня 2019 року винесене ГУ ДФС у Запорізькій області, в частині донарахування податкових зобов`язань з військового збору в сумі 16510,74 грн. в тому числі податок 13208,59 грн. штраф 3302,15 грн.

Щодо посилання Позивача на пункт 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України, то суд зазначає наступне.

За змістом аналізу вказаної норми, дана норма стосується регулювання правовідносин, які складаються щодо прощення (анулювання) кредитором суми боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті відносно якого відбулась зміна валюти зобов`язання з іноземної у гривню.

Проте судом не було встановлено, а матеріали справи не містять будь - яких доказів зміни умов кредитних договорів Позивача, щодо валюти зобов`язання, а відтак пункт 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України не може бути застосовано до спірних правовідносин.

Щодо застосування до Позивача штрафної санкції, в розмірі 170,0 грн., відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 22 квітня 2019 року за неподання декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, то судом встановлено наступне:

Згідно зі статтею 16 податкового кодексу України платник податків зобов`язаний, у тому числі, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 49.18.4 статті 49 Податкового кодексу України такий платник податку - боржник зобов`язаний до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку (за податковою адресою), відобразити в ній дохід та самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в декларації (пункт 179.7 статті 179 ПК України).

Згідно з пунктом 49.1 статті 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період у встановлені цим Кодексом строки до органу державної податкової служби, в якому платник податків перебуває на обліку (за податковою адресою).

Враховуючи, що судом встановлено отримання Позивачем в 2015 році суми додаткового блага в розмірі 118 653,22 грн., у позивача в силу статті 16 Податкового кодексу України наступив обов`язок з декларування своїх доходів та подання декларації.

Судом встановлено, що в порушення вимог підпункту 49.18.4 статті 49 Податкового кодексу України Позивачем не подавалась річна податкова декларація про майновий стан і доходи за 2015 рік.

Пунктом 120.1 статті 120 Податкового кодексу України встановлено, що неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

За таких обставин суд вважає правомірним застосування до Позивача штрафу в сумі 170,0 грн. за неподання річна податкова декларація про майновий стан і доходи за 2015 рік, відповідно вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВРта вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», Суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 72 КАС України.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті рішень дотримано не було.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-246, 250,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати:

податкове повідомлення-рішення № від 22 квітня 2019 року винесене ГУ ДФС у Запорізькій області, в частині донарахування податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в сумі 190479,93 грн. в тому числі податок 152383,95 грн. штраф 38095,98 грн.

податкове повідомлення-рішення № від 22 квітня 2019 року винесене ГУ ДФС у Запорізькій області, в частині донарахування податкових зобов`язань з військового збору в сумі 16510,74 грн. в тому числі податок 13208,59 грн. штраф 3302,15 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 2069.91 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення суду складено та підписано 06 квітня 2020 року.

Суддя Д.В.Татаринов