Справа № 160/1550/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року Справа № 160/1550/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Захарчук - Борисенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
10.02.2020 ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради №1 від 24 січня 2020 року щодо відмови у встановленні ОСОБА_2 статусу учасника війни;
- зобов`язати Комісію для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради повторно розглянути документи ОСОБА_2 та надати йому статус учасника війни.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 14.01.2020 він звернувся до відповідача із заявою про надання йому статусу учасника війни з відповідними додатками. За результатами розгляду поданих документів Комісія прийняла рішення №1 від 24.01.2020 про відмову позивачу у встановленні статусу учасника війни. Єдиною підставою для відмови позивачу у встановленні статусу учасника війни для відповідача стала відсутність витягу з наказу про вибуття ОСОБА_2 зі складу сил та засобів сектору «А», хоча, відповідно до постанови КМУ України від 23.09.2015 №739 «Питання надання статусу учасника війни деяким особам» (зі змінами) підставою для надання статусу учасника війни є документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції У в районах її проведення.
ОСОБА_2 вважає рішення Комісії про відмову йому у наданні статусу учасника війни протиправним, безпідставним та таким, що порушує його права та законні інтереси, а тому підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою суду від 11.02.2020 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 КАС України.
06.03.2020 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив суд відмовити у їх задоволенні.
В обгрунтування своєї правової позиції представник відповідача зазначив, що відповідно до відміток на посвідченні про відрядження ТОВ «Аеровент» від 13.05.2015 № 01-к (наданого позивачем), ОСОБА_2 14.05.2015 року прибув до с. Кримське, 04.09.2015 року - вибув з с. Кримське. Тобто, вищезазначене посвідчення підтверджує тільки факт прибуття позивача 14.05.2015 до Кримської сільської ради Новоайдарського району Луганської області та вибуття 04.09.2015 з Кримської сільської ради Новоайдарського району Луганської області. Відомості про безпосередню участь працівника в забезпеченні виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення дане посвідчення не підтверджує.
Для надання витягу з наказу про вибуття ОСОБА_2 зі складу сил та засобів сектору «А», які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, управління звернулось з запитом № 05-26/125 від 26.01.2018 до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України. Відповідно до отриманої відповіді № 179/1/3935 від 03.04.2018: «в наказах керівника сектора «А» (по стройовій частині), н. п. Старобільськ, за період з 02 вересня по 07 вересня 2015 року ОСОБА_2 не значиться. Повторно інформуємо, що для надання витягу з наказу про вибуття ОСОБА_2 зі складу сил та засобів сектору «А» необхідно вказати номер наказу та яким числом він датований (число, місяць, рік).»
Рішенням міської комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни від 24.01.2020 №1, було вирішено відмовити у встановленні статусу учасника війни, у зв`язку з відсутністю витягу з наказу про вибуття ОСОБА_2 зі складу сил та засобів сектору «А», які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення в наданих документах (відповідно до абзацу 1 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.09.2015 № 739 «Питання надання статусу учасника війни деяким особам»).

17.03.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що ним до заяви відповідачу про надання статусу учасника війни був поданий весь необхідний пакет документів, зокрема передбачений абз. 1 п. 2 Постанови КМУ №739, у тому числі і витяг з наказу керівника сектору «А» по стройовій частині від 14.05.2015 №136, і витяги з наказів і розпоряджень ТОВ «Аеровент», посвідчення про відрядження ОСОБА_3 та інші документи, які підтверджують факт того, що позивач, як працівник, брав участь в забезпеченні виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення не менше ніж 30 календарних днів (в дійсності 141 день), а саме з 14.05.2015 по 04.09.2015.

Враховуючи той факт, що відповідач відмовляючи в наданні статусу не врахував приписи абз. 1 п. 2 Постанови КМУ №739, позивач вважає, що оскаржуване рішення Комісії є проявом надмірного формалізму, протиправним, необґрунтованим у зв`язку з чим підлягає скасуванню. Позивач вказує на те, що неодноразово намагався також отримати й інші документи, а саме витяг з наказу про його вибуття зі складу сил та засобів сектору «А», але це виявилось безрезультатним, адже для надання такого витягу необхідно зазначати номер наказу та яким числом він датований (число, місяць, рік), які позивачу невідомі, адже цей наказ є службовим документом до якого в позивача не було і не має зараз доступу, а тому надання витягу з наказу про його вибуття є неможливим.

Позивач вважає, що посилання відповідача на те, що його посвідчення про відрядження підтверджує лише факти прибуття до Кримської сільської ради Новоайдарівського р-ну Луганської області та вибуття з місця перебування, а не безпосередню його участь в забезпеченні виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, також є безпідставним та таким, що не відповідає чинному законодавству, оскільки Постанова КМУ №739, на яку ж і посилається відповідач, а саме абз. 1 п. 2 підтверджує, що підставою для надання статусу учасника війни є також інші документи, видані державними органами, підприємствами, установами, організаціями, що містять відомості про безпосередню участь працівника в забезпеченні виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення. І до таких інших документів серед інших, наданих позивачем, також входить і посвідчення про відрядження, яке було надане при поданні заяви відповідачу про надання статусу учасника війни, але чомусь не враховується відповідачем.

Отже, позивач зазначив, що відповідач хоч і правильно визначив нормативно-правовий акт, яким регулюються виниклі правовідносини між сторонами, але при цьому застосовує норми цього акту вибірково, не у повному обсязі та неправильно їх тлумачить, чим намагається придати законності своєму протиправному рішенню про відмову йому у наданні статусу учасника війни.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно із ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частинами 5, 8 ст. 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

За викладених обставин, відповідно до вимог статей 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 13.05.2015 був прийнятий на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю «Аеровент» (надалі - ТОВ «Аеровент»), що підтверджується витягом з наказу ТОВ «Аеровент» №140-к «Про прийняття» від 13.05.2019.

Наказом ТОВ «Аеровент» «Про відрядження» №01-к від 13.05.2015 ОСОБА_2 відряджено на період з 13.05.2015 по 11.06.2015, терміном на 30 календарних днів, в Зону АТО, перша лінія оборони, сектор «А», Луганської області, для виконання службових завдань.

Так, на підставі наказу ТОВ «Аеровент» №01-к від 13.05.2015 позивачу було видано посвідчення ТОВ «Аеровент» про відрядження №01-к від 13.05.2015, де в графі «мета відрядження» зазначено: «зона АТО, будівництво фортифікаційних споруд, перша лінія оборони для виконання будівельно-монтажних та ремонтних робіт, згідно Постанови Кабінету Міністрів №107 від 18.03.2015».

Наказом ТОВ «Аеровент» №15-к від 12.06.2015 «Про продовження відрядження» позивачу продовжено відрядження на період з 12.06.2015 по 30.06.2015 терміном на 19 календарних днів в Зону АТО, перша лінія оборони, сектор «А», Луганської області, для виконання службових завдань.

Відповідно до наказу ТОВ «Аеровент» №32-к від 01.07.2015 «Про продовження відрядження» позивачу продовжено відрядження на період з 01.07.2015 по 31.07.2015 терміном на 31 календарних днів в Зону АТО, перша лінія оборони, сектор «А», Луганської області, для виконання будівельно-монтажних робіт (службових завдань).

Наказом ТОВ «Аеровент» №49-к від 31.07.2015 «Про продовження відрядження» позивачу продовжено відрядження на період з 01.08.2015 по 31.08.2015 терміном на 31 календарних днів в Зону АТО, перша лінія оборони, сектор «А», Луганської області, для виконання будівельно-монтажних робіт (службових завдань).

Наказом ТОВ «Аеровент» №63-к від 01.09.2015 «Про продовження відрядження» позивачу продовжено відрядження на період з 01.09.2015 по 30.09.2015 терміном на 30 календарних днів в Зону АТО, перша лінія оборони, сектор «А», Луганської області, для виконання будівельно-монтажних робіт (службових завдань).

Матеріалами справи підтверджено, що перебування ОСОБА_2 у відрядженні в зоні АТО в першій лінії оборони, сектору «А», Луганської області у період з 13.05.2015 по 05.09.2015 року (тобто 141 календарний день) підтверджується відмітками на посвідченні ТОВ «Аеровент» про відрядження №01-к від 13.05.2015, а саме: відміткою ТОВ «Аеровент» про вибуття у відрядження від 13.05.2015; відміткою Кримської сільської ради Новоайдарівського району Луганської області про прибуття в пункти призначень від 14.05.2015; відміткою Кримської сільської ради Новоайдарівського району Луганської області про вибуття з пункту призначень від 04.09.2015; відміткою ТОВ «Аеровент» про прибуття до місця постійної роботи від 05.09.2015.

Також факт прибуття позивача 14.05.2015 до складу сил та засобів сектору «А», які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей підтверджується Наказом керівника сектору «А» (по стройовій частині), н.п. Старобільськ від 14.05.2015, про що зазначено в архівній довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони України №179/1/13999 від 19.12.2017.

Окрім того, факт перебування позивача у відрядженні у період з 13.05.2015 по 05.09.2015 також підтверджується довідкою ТОВ «Аеровент» №45 від 28.08.2017.

Наказом ТОВ «Аеровент» №189/1-к «Про звільнення» від 07.09.2015 ОСОБА_2 звільнено за власним бажанням.

Так, 26.01.2018 позивач звернувся до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, на що йому було надано архівну довідку №179/1/3935 від 03.04.2018, в якій зазначено, що в наказах керівника сектора «А» (по стройовій частині), н.п. Старобільськ, за період з 02.09.2015 по 07.09.2015 ОСОБА_2 не значиться.

В грудні 2018 позивач повторно звернувся до Державного архіву Міністерства оборони України, на що йому було надано відповідь №179/1/16850 від 06.12.2018 в якій зазначено, що в повторно перевірених наказах керівника сектору «А» (по стройовій частині) взято більший період з 01.09.2015 по 20.09.2015, але вибуття позивача із сектору «А» не відображено. Рекомендовано звернутись до Об`єднаного оперативного штабу Збройних сил України.

15.01.2019 позивач звернувся до Служби безпеки України з таким самим запитом, але від СБУ надійшла відповідь №22/4/Ш-316/67 від 18.01.2019, в якій зазначено, що звернення позивача направлено за належністю до Львівської обласної державної адміністрації.

В січні 2019 року позивач звернувся до Об`єднаного оперативного штабу Збройних сил України, на що отримав лист-відповідь №313/7/462 від 21.01.2019, в якому зазначено, що відомості (накази, розпорядження) стосовно залучення або виключення зі складу сил і засобів АТО громадян України в них відсутні та на збереження до них не надходили. Рекомендовано повторно звернутись до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України.

08.11.2019 адвокатом позивача - Гейком В.І. було направлено адвокатський запит №1/11 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, так як у період з 14.05.2015 по 04.09.2015 позивач перебував в районі антитерористичної операції у тому числі і на території цієї військової частини НОМЕР_1 , щодо можливого отримання доказів його перебування на території, на що на адресу адвоката надійшла відповідь №7611 від 15.11.2019, в якій зазначено, що ОСОБА_2 військову службу не проходив та в облікових документах військової частини не значився.

09.12.2019 адвокатом Гейком В.І. було повторно надіслано адвокатський запит №1/12 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, на що, на адресу адвоката надійшла відповідь №9073 від 24.12.2019 в якій зазначено, що: «Надати підтвердження перетину КПП військової частини НОМЕР_1 в с. Кримське Новоайдарського району Луганської області за період з 14.05.2015 по 04.09.2015 ОСОБА_2 для будівництва фортифікаційних споруд не має змоги у зв`язку з тим, що всі розпорядження, які надходили телеграмами від штабу сектору «А» та доводились телеграмами до підрозділів (в тому числі і на допуск до проведення будівельних робіт), визначеною комісією військової частини НОМЕР_1 були знищені у встановленому порядку, на підставі наказу Міністра оборони України від 17.06.2013 «Перелік документів, що утворюються в діяльності Міністерства оборони України та Збройних Сил України, із зазначенням строків зберігання документів», підтверджується актом №48/3 від 23.02.2017 «Про виділення для знищення документів, що не підлягають зберіганню» (додається)».

14.01.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому статусу учасника війни з відповідними додатками.

Однак, за результатами розгляду поданих документів Комісія прийняла рішення №1 від 24.01.2020 про відмову позивачу у встановленні статусу учасника війни, вказавши підставою для відмови у встановленні статусу учасника війни відсутність витягу з наказу про вибуття ОСОБА_2 зі складу сил та засобів сектору «А», які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення в наданих документах, а відповідно до абз. 1 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.09.2015 №739 «Питання надання статусу учасника війни деяким особам» (зі змінами) підставою для надання статусу учасника війни є документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції у в районах її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до забезпечення проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією, його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угрупувань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення)».

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою до суду для захисту своїх порушених прав та законних інтересів.

Перевіряючи правомірність дій відповідача та винесеного спірного акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд при винесенні рішення виходить з наступного.

Законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (надалі - Закон № 3551-XII).

Відповідно до статті 4 Закону № 3551-XII, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно зі статтею 5 Закону № 3551-XII, учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 9 Закону № 3551-XII учасниками війни вважаються працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у порядку, встановленому законодавством, які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у порядку, встановленому законодавством.

Постановою КМУ «Питання надання статусу учасника війни деяким особам» №739 від 23.09.2015 року (надалі - Постанова КМУ №739) встановлено, що підставами для надання статусу учасника війни працівникам підприємств, установ та організацій є: документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до забезпечення проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією, його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угрупувань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення), а також інші документи, видані державними органами, підприємствами, установами, організаціями, що містять відомості про безпосередню участь працівника в забезпеченні виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (витяги з наказів і розпоряджень, посвідчень про відрядження, книг нарядів, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень) - для працівників, які на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування, залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення.

Постановою КМУ «Про внесення змін до пункту 2 постанови КМ України від 23.09.2015 № 739» №414 від 14.06.2017 встановлено, що підставою для надання статусу учасника війни працівникам підприємств, установ та організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, є документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки про залучення до забезпечення проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією, його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення), а також інші документи, видані державними органами, підприємствами, установами, організаціями, що містять відомості про безпосередню участь працівника в забезпеченні виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (витяги з наказів і розпоряджень, посвідчень про відрядження, книг нарядів, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень).

Виходячи з вищезазначеного, підставою для встановлення статусу учасника війни є документи для працівників, які на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування, залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення.

Отже, суд доходить висновку, що разом із заявою про надання статусу учасника війни надані відповідачу достатній пакет документів, які підтверджують факт безпосереднього залучення позивача до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення не менше ніж 30 календарних днів, а саме з 14.05.2015 по 04.09.2015, а тому оскаржуване рішення Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради №1 від 24 січня 2020 року щодо відмови у встановленні ОСОБА_2 статусу учасника війни є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

При цьому, щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача надати позивачу статус учасника війни, то суд не підміняє суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта.

Повноваження ж відповідача щодо визнання осіб учасниками війни є дискреційними, а відповідно до вимог статтей 6, 8, 19, 124 Конституції України суд не може підміняти собою орган управління в реалізації владних функцій.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині зобов`язання Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради повторно розглянути документи ОСОБА_2 про надання йому статусу учасника війни.

Згідно з приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи відповідачем не було доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення, у зв`язку із чим, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6 000,000 із розрахунку: вартість 1 години роботи (правової допомоги) адвоката - 2 000,00 грн., про які останній вказує в позовній заяві, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України).

Відповідно до положень частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим судом не розглядається питання щодо повернення таких витрат позивачу.

Розподіл судових витрат здійснюється судом відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 9, 73-78, 90, 134, 139, 205, 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради (вул. В. Жуковського, буд. 39/41, м. Дніпро, 49005, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради №1 від 24 січня 2020 року щодо відмови у встановленні ОСОБА_2 статусу учасника війни.

Зобов`язати Комісію для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради повторно розглянути документи ОСОБА_2 про надання йому статусу учасника війни.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради (вул. В. Жуковського, буд. 39/41, м. Дніпро, 49005, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 261,20 грн. (одна тисяча двісті шістдесят одна грн., 20 коп.) відповідно до квитанції №0.0..1 від 06.02.2020, оригінал якої міститься в матеріалах справи.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко