Справа № 157/27/20
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 рокуЛьвівСправа № 157/27/20 пров. № А/857/1909/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Шевчук С.М., Іщук Л.П.

з участю секретаря судового засідання: Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Поліцейського роти з обслуговування м. Ковеля Данилюка Андрія Михайловича на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 21 січня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Антонюк О.В. у м. Камінь-Каширський) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області, поліцейського роти з обслуговування м. Ковеля Данилюка Андрія Михайловича про визнання дій протиправними та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в яком просив визнати протиправними дії поліцейського роти з обслуговування м. Ковеля Данилюка А.М. щодо притягнення його до адміністративної відповідальності та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 234096 від 22.12.2019, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 21.01.2020 адміністративний позов було задоволено частково. Скасовано оспорювану постанову, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, поліцейський роти з обслуговування м. Ковеля Данилюк А.М. (далі - поліцейський роти Данилюк А.М.) подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що зупинившись на вимогу поліцейського, водій не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив вимоги п.9.9 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), також при перевірці документів водія, передбачених п.2.1 ПДР України та ст.16 Закону України «Про дорожній рух» №3353-XII від 30.06.1993 (далі - Закон №3353-XII), водій відмовився пред`являти на вимогу працівника поліції посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.2.1 ПДР України. Вказує, що з відеозапису реєстратора, закріпленого на форменому одязі патрульного, видно та не заперечується позивачем у позовній заяві, останній відмовився пред`являти посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для перевірки на вимогу працівника поліцій, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Згідно ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справах, визначених, зокрема, ст.286 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що оспорюваною постановою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ст.125, ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Суть правопорушення за його змістом полягала в тому, що ОСОБА_1 22.12.2019 о 13 год 25 хв на автодорозі - 07 Київ-Ковель-Ягодин, керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENZ», моделі «SPRINTER», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався крайньою лівою смугою не маючи наміру робити поворот ліворуч чи розворот при тому, що дві крайні смуги були вільними, чим порушив вимоги п.11.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП. Зупинившись на вимогу поліцейського, водій не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.9.9 «б» ПДР України, а при перевірці у водія документів, передбачених п.2.1 ПДР України та ст.16 Закону №3353-XII, водій відмовився пред`являти на вимогу працівника поліції посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), чим порушив п.2.1 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.126 КУпАП. Вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ст.125 та ч.1 ст.126 КУпАП було зафіксовано на нагрудний відеореєстратор поліцейського.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значенням для справи, виходячи з наступного.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону №3353-XII встановлюють ПДР України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено ст.245 КУпАП, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП, адміністративна відповідальність для водіїв транспортних засобів наступає у разі порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Пунктом 11.5. ПДР України передбачено, що на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Статтею 125 КУпАП встановлено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу.

Відповідно до п.9.9 «б» ПДР України, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена, зокрема, у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Відповідно до п.2.1 «ґ» ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно абз.2 ч.2 ст.16 Закону №3353-XII, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.п.21.2, 21.3 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат).

Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

У той же час, п.21.2 ст.21 цього Закону визначено, що контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема відповідним підрозділом Національної поліції, лише при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Аналіз наведених вище положень нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав) та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою ПДР, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, в тому числі страхового полісу є неправомірними.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 15.03.2019 по справі №686/11314/17 та від 22.10. 2019 по справі №161/7068/16-а.

Як убачається з наданих поліцейським роти Данилюком А.М. пояснень, підставою для зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, стало порушення водієм п.11.5 ПДР України (рухався крайньою лівою смугою не маючи наміру робити поворот ліворуч чи розворот при тому, що дві крайні смуги були вільними), відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП.

Ознайомившись із наданим УПП відеоматеріалами, колегія суддів встановила, що останні фіксують лише процес розгляду справи про адміністративне правопорушення з приводу не пред`явлення водієм транспортного засобу страхового полісу, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП, при цьому, докази порушення позивачем правил розташування транспортних засобів на дорозі не містить.

Враховуючи, що поліцейський роти Данилюк А.М. належним чином не зафіксував та не довів належними та допустимими доказами факт порушення позивачем п.11.5 ПДР України (розташування транспортних засобів на дорозі), а законні підстави для здійснення контролю за наявністю договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу у інспектора були відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги посадової особи про зупинення транспортного засобу та пред`явлення документів є протиправними, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП та ч.1 ст. 126 КУпАП.

Водночас, колегія суддів не вбачає можливим застосувати наведену відповідачем правову позицію Верховного Суду у постанові від 25.09.2019 по справі №127/19283/17, з огляду на наступне.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Згідно останньої правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.10.2019 по справі №161/7068/16-а, поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На думку колегії суддів, вимога поліцейського роти Данилюка А.М. про зупинку транспортного засобу та пред`явлення документів є протиправною, так само вимога для здійснення контролю за наявністю договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, оскільки останнім не було зафіксовано в установленому законом порядку порушення водієм транспортного засобу вимог п.11.5 ПДР України (розташування транспортних засобів на дорозі).

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, відповідачем не було надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів вчинення позивачем адміністративних правопорушень, зазначених в оспорюваній постанові.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КУпАП, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених, зокрема, статтею 286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст.271, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу поліцейського роти з обслуговування м. Ковеля Данилюка Андрія Михайловича залишити без задоволення, а рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 21 січня 2020 року по справі №157/27/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. М. Шевчук
Л. П. Іщук
Повне судове рішення складено 08.04.2020.