Справа № 480/755/20
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 квітня 2020 р. Справа № 480/755/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області про визнання протиправними та скасування рішення та пункту рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області (далі по тексту - відповідач, Кириківська селищна рада), і просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення 35 сесії 7 скликання Кириківської селищної ради від 28.11.2019 «Про створення громадського пасовища в с.Рябина Кириківської селищної ради»;
- визнати протиправним та скасувати пункт 1 рішення 36 сесії 7 скликання Кириківської селищної ради від 12.12.2019 «Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок комунальної власності за межами населеного пункту села Рябина Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області»;
Ухвалою суду від 10.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
04.03.2020 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву (а.с.66-67), у якому проти позовних вимог заперечує у повному обсязі та зазначає, що у провадженні Сумського окружного адміністративного суду перебувала справа №480/4872/19 за позовом ОСОБА_1 до Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. Ухвалою суду від 17.01.2020 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог: визнання протиправними та скасування рішення 35 сесії 7 скликання Кириківської селищної ради від 28.11.2019 року «Про створення громадського пасовища в с. Рябина Кириківської селищної ради», пункту 1 рішення від 12.12.2019 року «Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок комунальної власності за межами населеного пункту села Рябина Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області» відмовлено у зв`язку з необгрунтованістю. На думку відповідача, у справах №480/4872/19 та №480/755/20 існує спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 у справі №480/755/20 задоволенню не підлягають.
12.03.2020 до суду надійшла відповідь на відзив (а.с.73-75), у якій позивач зазначає, що ухвалою суду від 17.01.2020 у справі №480/4872/19 було відмовлено у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог, а не відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення 35 сесії 7 скликання Кириківської селищної ради від 28.11.2019 року «Про створення громадського пасовища в с. Рябина Кириківської селищної ради» та пункту 1 рішення від 12.12.2019 року «Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок комунальної власності за межами населеного пункту села Рябина Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області». Підставою для відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог слугувало те, що позивач, подаючи заву про зміну предмета позову одночасно змінює і підстави позову, а тому в межах даного провадження ОСОБА_1 звертається із новим позовом, згідно якого предметом оскарження є саме рішення Кириківської селищної ради від 28.11.2019 року «Про створення громадського пасовища в с. Рябина Кириківської селищної ради» та пункту 1 рішення від 12.12.2019 року «Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок комунальної власності за межами населеного пункту села Рябина Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області». Враховуючи викладене, позивач вважає, що доводи відповідача є безпідставними, а тому просить суд не приймати їх до уваги та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві у даній справі.
23.03.2020 на електронну адресу суду надійшло клопотання від представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 2 000 грн (а.с.87-88).
Ухвалою суду від 30.03.2020 зобов`язано Кириківську селищну раду Великописарівського району Сумської області надати суду належним чином засвідчені копії всіх матеріалів, що стали підставою для прийняття рішення 35 сесії 7 скликання Кириківської селищної ради від 28.11.2019 «Про створення громадського пасовища в с. Рябина Кириківської селищної ради», а також надати письмові пояснення щодо дотримання Кириківською селищною радою Великописарівського району Сумської області порядку, визначеного чинним законодавством, під час прийняття оскаржуваного рішення та допущених порушень, на які посилається позивач у відзиві на позовну заяву, оскільки поданий 04.03.2020 відповідачем відзив на позовну заяву подано без обґрунтувань заперечень щодо позовних вимог, зокрема, в частині вимог про визнання протиправним та скасування рішення 35 сесії 7 скликання Кириківської селищної ради від 28.11.2019 «Про створення громадського пасовища в с. Рябина Кириківської селищної ради».
07.04.2020 на виконання ухвали суду, відповідачем надіслано на електронну адресу суду письмові пояснення (а.с.95-96), у яких Кириківська селищна рада проти позовних вимог заперечує та зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 34 ЗК України - органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті та пасовища, а тому підстави для визнання протиправним та скасування рішення 35 сесії 7 скликання Кириківської селищної ради від 28.11.2019 «Про створення громадського пасовища в с. Рябина Кириківської селищної ради» відсутні і при прийнятті вказаного рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України..
Дослідивши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши подані учасниками справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Рішенням Кириківської селищної ради 35 сесії 7 скликання від 28.11.2019 «Про створення громадського пасовища в с. Рябина Кириківської селищної ради», вирішено створити громадське пасовище загальною площею 410,92 га за рахунок земель комунальної власності, розташованих за межами населеного пункту села Рябина Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області.

Судом також встановлено, що 10.12.2019 постійною комісією з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища розглядались низка питань, одним з яких було «Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок комунальної власності за межами населеного пункту села Рябина Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області», на що комісія прийняла рішення одноголосно - відмовити в наданні дозволу на розробку технічної документації щодо поділу земельної ділянки, у зв`язку з виділенням під громадське пасовище (пункт №11).

У зв`язку з вищевикладеним, дане питання було винесене на чергове засідання 36 сесії 7 скликання від 12.12.2019 «Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок комунальної власності за межами населеного пункту села Рябина Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області». За результатами розгляду вказаного питання, селищна рада відмовила в наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок комунальної власності за межами населеного пункту села Рябина Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області громадянам згідно списку.

27.12.2019 адвокатом позивача до Кириківської селищної ради направлено запит №27-12 (а.с.21-23), у відповідь на який Кириківська селищна рада повідомила, що 12.12.2019 заява ОСОБА_1 розглянута та за результатами її розгляду прийнято рішення про відмову у наданні йому дозволу, у зв`язку з тим, що 28.11.2019 селищною радою було прийнято рішення, яким на земельній ділянці з кадастровим номером :05:005:0494 створено громадське пасовище.

Згідно пункту 8 додатку 3 до рішення 36 сесії 7 скликання Кириківської селищної ради від 12.12.2019 «Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок комунальної власності за межами населеного пункту села Рябина Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області» ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності кадастровий номер :05:005:0494 площею 39,7956 га.

Позивач вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави відмовляти у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою на бажану земельну ділянку, оскільки рішення про створення громадського пасовища прийнято з порушенням.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Конституцією України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб`єкти права власності рівні перед законом (ч. 4 ст. 13); право власності на землю гарантується, воно набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ч. 2 ст. 14).

За змістом ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

З наведеного вбачається, що Кириківська селищна рада, у даному випадку, має виключні повноваження на вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності відповідної територіальної громади.

Згідно з п. "б" ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Зазначений перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є вичерпним.

Підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення, яким відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її у власність ОСОБА_1 , став той факт, що вказана земельна ділянка відноситься до земель загального користування, а саме є громадським пасовищем.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 28.11.2019 на 35 сесії 7 скликання Кириківської селищної ради прийнято рішення від 28.11.2019 «Про створення громадського пасовища в с. Рябина Кириківської селищної ради» та вирішено затвердити Положення про громадське пасовище, яке створюється в адміністративних межах Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області (а.с.36).

Таким чином, земельна ділянка, яку бажає отримати позивач входить до масиву земельної ділянки площею 39,7956 га.

Вищенаведені обставини, вказують на те, що земельна ділянка, яку бажає отримати позивач у власність, відноситься до земель загального користування та використовується для громадського пасовища с. Рябина Кириківської селищної ради.

Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548, визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

У зазначеному Класифікаторі землі сільськогосподарського призначення поділяються, зокрема на землі, для ведення особистого селянського господарства та на землі для сінокосіння і випасання худоби.

Частиною 2 ст. 22 ЗК України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

За змістом п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ст.34 ЗК України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Таким чином, відповідно до вимог Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для сінокосіння та випасання худоби не можуть бути переданні громадянам у власність.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :05:005:0494, до складу якої входить бажана позивачем земельна ділянка, відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням землі - загального користування для громадського пасовища, що унеможливлює її передачу у власність.

Суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства належать до земель загального користування (пасовище), тобто, є загальнодоступними для всіх суб`єктів і не можуть передаватися у приватну власність. Надання дозволу позивачу на розроблення землевпорядної документації відведення у власність земельних ділянок загального користування порушить права інших осіб щодо їх використання, так як ці земельні ділянки виділені для об`єктивної необхідності - загального випасання худоби.

Таким чином, місце розташування земельної ділянки, зазначеної у заяві позивача не відповідає вимогам чинного законодавства, що є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства згідно з ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 59 закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених п. 4 і 16 ст. 26, п. 1, 29 і 31 ст. 43 та ст. 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

Суд зазначає, що заява позивача розглянута на сесії сільської ради відповідно до положень закону України "Про місцеве самоврядування", і рішення сільської ради є правомірним.

Щодо посилань відповідача на те, що у справах №480/4872/19 та №480/755/20 існує спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 у справі №480/755/20 задоволенню не підлягають, суд не приймає їх до уваги з огляду на наступне.

Ухвалою суду від 17.01.2020 у справі №480/4872/19 було відмовлено у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог, а не відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення 35 сесії 7 скликання Кириківської селищної ради від 28.11.2019 року «Про створення громадського пасовища в с. Рябина Кириківської селищної ради» та пункту 1 рішення від 12.12.2019 року «Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок комунальної власності за межами населеного пункту села Рябина Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області». Підставою для відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог слугувало те, що позивач подаючи заву про зміну предмета позову одночасно змінює і підстави позову, а тому в межах даного провадження ОСОБА_1 звертається із новим позовом, де предметом оскарження є саме рішення Кириківської селищної ради від 28.11.2019 року «Про створення громадського пасовища в с. Рябина Кириківської селищної ради» та пункту 1 рішення від 12.12.2019 року «Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок комунальної власності за межами населеного пункту села Рябина Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області».

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення 35 сесії 7 скликання Кириківської селищної ради від 28.11.2019 «Про створення громадського пасовища в с. Рябина Кириківської селищної ради» та пункт 1 рішення 36 сесії 7 скликання Кириківської селищної ради від 12.12.2019 «Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок комунальної власності за межами населеного пункту села Рябина Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області», то суд зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 28.11.2019 на 35 сесії 7 скликання Кириківської селищної ради прийнято рішення від 28.11.2019 «Про створення громадського пасовища в с. Рябина Кириківської селищної ради» та вирішено затвердити Положення про громадське пасовище, яке створюється в адміністративних межах Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області (а.с.104).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішення про створення громадського пасовища прийнято 28.11.2019 без оприлюднення проекту рішення, без попереднього розгляду профільною комісією та з порушенням процедури.

Відповідно до ст. 34 ЗК України, громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Земельні ділянки для сінокосіння та випасання худоби - це ділянки сільськогосподарського призначення, які надаються тільки в тимчасове користування (оренду) і повинні використовуватися виключно як сінокіс чи пасовище. Переводити такі ділянки в інші види сільськогосподарських угідь, до прикладу в ріллю чи багаторічні насадження, заборонено. Такі земельні ділянки можуть надаватись лише громадянам, які утримують худобу (корів, кіз, овець тощо).

Тобто, громадяни України мають право орендувати земельні ділянки для сінокосіння та випасання худоби. Це право громадян може бути реалізоване за рахунок земель, що перебувають у державній, комунальній та приватній власності.

Якщо громадянин має власне господарство та тримає худобу, то він може звернутися до органу місцевого самоврядування або до органу виконавчої влади, залежно де розташована земельна ділянка - в межах чи за межами населеного пункту - з заявою про надання йому в оренду земельної ділянки для сінокосіння та/або випасання худоби із земель державної або комунальної власності. Розгляд питання та надання в оренду земельної ділянки або аргументована відмова в наданні здійснення відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України.

Якщо в населеному пункті багато громадян тримають худобу, вони можуть звернутися до свого представницького органу - сільської ради з пропозицією щодо створення громадського пасовища. Рішення про створення такого пасовища приймається на сесії.

Пункт 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачає, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до п.13 ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пропозиції щодо питань на розгляд ради можуть вноситися сільським, селищним, міським головою, постійними комісіями, депутатами, виконавчим комітетом ради, головою місцевої державної адміністрації, головою районної, обласної ради, загальними зборами громадян.

Згідно п. 5 ст. 46 вищевказаного Закону, сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

З матеріалів справи вбачається, що рішення "Про створення громадського пасовища" прийнято за результатами розгляду на засіданні сесії сільської ради клопотання уповноваженої особи загальних зборів громадян с.Рябина.

Частиною 2 ст. 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Європейської хартії місцевого самоврядування" від 15 липня 1997 року № 452/97-ВР, визначено, що органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене зі сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАСУ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Порушення вимог Закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Позивач оскаржує рішення 35 сесії 7 скликання Кириківської селищної ради від 28.11.2019 «Про створення громадського пасовища в с. Рябина Кириківської селищної ради», яке не порушує його права та інтереси та не стосується його.

Аналіз суб`єктного складу даного спору та природи спірних правовідносин, як таких, що не відповідають ст.2 КАС України, свідчить про відсутність порушеного права позивача у даному спорі. Позивач не є стороною таких правовідносин, а тому оскаржуваним рішенням його права та інтереси не порушені.

Відсутність у позивача прав чи обов`язків у зв`язку із оскаржуваним рішенням, яке його безпосередньо не стосується, не породжує для останнього права на захист, тобто права на звернення до суду адміністративним позовом.

Позивач не навів доказів того, та матеріалами справи не встановлено, які конкретно його права чи законні інтереси порушені оскаржуваним рішення сільської ради. При цьому, суд зауважує, що до членів територіальної громади с.Рябина позивач не входить.

Враховуючи викладене, на переконання суду, рішення 35 сесії 7 скликання Кириківської селищної ради від 28.11.2019 «Про створення громадського пасовища в с.Рябина Кириківської селищної ради» не стосується позивача та не порушує його прав та законних інтересів.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (п. 54 рішення).

Отже, при прийнятті рішення суд враховує те, що задоволення суспільної потреби при вирішенні суспільнозначимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки з комунальної власності у приватну ставиться у перевагу приватному інтересу конкретної особи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З урахуванням встановлених обставин та їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що відповідачем у ході судового розгляду доведено правомірність прийняття спірних рішень, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З урахуванням прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позову, не підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору та витрати за надання правничої допомоги.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області про визнання протиправними та скасування рішення та пункту рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені, зокрема, статтею 295 цього кодексу продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Н.В. Савицька