Справа № 480/631/20
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2020-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2020 р.м. ХерсонСправа № 480/631/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з вказаним позовом, у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України, яка полягала у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди;

- зобов`язати Азово-Чорноморське регіональне управління Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних років служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 у період з 03.10.2016 року по 17.01.2018 року проходив службу у Азово-Чорноморському регіональному управлінні Державної прикордонної служби України.

Наказом начальника Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України (по особовому складу) від 16.01.2018 № 15-ОС позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення офіцера (оперуповноваженого) відділу "Т" оперативно-розшукового управління, якого відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", звільнено з військової служби у запас за пунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту), наказано відповідно до п. 4.10 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425 виплатити грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних років службі.

Позивач зазначає, що під час проходження військової служби він отримував у складі грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60 відсотків грошового забезпечення, проте, при нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, суми щомісячної додаткової грошової винагороди до розрахунку не ввійшли.

Позивач вказує, що 03.01.2020 року звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити виплату грошової допомоги з врахуванням щомісячної грошової винагороди. Однак, листом від 21.01.2020 року №11/Б-1 відповідач повідомив, що щомісячна грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

ОСОБА_1 вважає таку відмову протиправною, вважає помилковим застосування відповідачем до спірних правовідносин приписів Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям ДПС України, затвердженої наказом МВС України №73 від 02.02.2016 року.

Ухвалою суду 04.02.2020 року Сумським окружним адміністративним судом матеріали адміністративної справи передано до Херсонського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного без виклику (повідомлення) сторін.

12.03.2020 року відповідачем надано до суду відзив на позов, згідно якого відповідач заявлених вимог не визнає. Покликаючись на приписи постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовцев, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №1294) та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом АДПСУ від 20.05.2008 року №425 (далі - Інструкція №425) стверджує, що щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших додаткових виплат.

Окрім зазначеного відповідач вважає, що ОСОБА_1 пропущено строк звернення до суду, оскільки, на думку АЗЧРУ, для даної категорії справ строк звернення до суду обмежено одним місяцем.

Відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відзив відповідача та відповідь на нього, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Так, з витягу з наказу начальника Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України №15-ОС від 16.01.2018 року "По особовому складу" вбачається, що старший лейтенант ОСОБА_1 , проходив військову службу на посаді офіцера (оперуповноваженого) відділу "Т" оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) та 16.01.2018 року зазначеним наказом був виключений виключено зі списків особового складу Азово-Чорноморського регіонального управління та всіх видів забезпечення з 17.01.2018 року. Цим же наказом встановлено, що станом на 17.01.2018 календарна вислуга років позивача становить 18 років 03 місяці 15 днів.

Також, наказом визначено виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних років служби.

03.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити виплату грошової допомоги з врахуванням щомісячної грошової винагороди. Однак, листом від 21.01.2020 року №11/Б-1 відповідач, з посиланням на пп.6 п.10 розд. 4 Інструкції №425, повідомив, що щомісячна грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства суд дійшов наступного.

Відповідно положень ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів ч.2 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII) порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами. (ст. 40 Закону № 2232-XII)

Відповідно положень ч.1, 2, 4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно приписів ч.2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка була чинною станом на дату звільнення позивача з військової служби, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з: посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 5 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій" (далі - Постанова № 889) передбачено, що військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Відповідно пп.4.10.6 п. 4.10 розділу IV Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425, станом на дату звільнення ОСОБА_1 зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), які в разі звільнення з військової служби мають право на отримання одноразової грошової допомоги, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується ця одноразова грошова допомога, включаються:

для військовослужбовців, що звільняються з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і додаткові види грошового забезпечення (щомісячні надбавки, доплати, премія).

Право на одноразову допомогу при звільненні позивач набув у відповідності до ст. 15 Закону № 2011-ХІІ, що не заперечується відповідачем. Спірним питанням є склад грошового забезпечення військовослужбовців, яке повинно включатися при обрахунку розміру цієї допомоги.

Вислуга років ОСОБА_1 станом на день виключення із списків особового складу становила 18 років у календарному обчисленні і відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2011-ХІІ позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, про що видано відповідний наказ.

Згідно довідки про грошове забезпечення старшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 за період проходження служби в АЗЧРУ щомісячна додаткова грошова винагорода позивача виплачувалась кожного місяця, щонайменше з листопада 2016 року.

Проте, відповідачем додаткову грошову винагороду до складу грошового забезпечення, з якого обчислено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби, позивачу не включено.

Отже, матеріалами справи підтверджено виплату щомісячної додаткової грошової винагороди позивачу постійно щомісяця до дня звільнення його із військової служби.

Положеннями ч.5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі зазначеного суд ураховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Приймаючи постанову від 06.02.2019 у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Оскільки останні 24 місяці перед звільненням додаткова грошова винагорода, на підставі Постанови № 889, нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Отже, суд вважає, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою № 889.

Аналогічні правові висновки Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 16.05.2019 у справі № 826/11679/17, від 31.07.2019 у справі №826/3398/17, від 08.08.2019 у справі №802/955/17-а, від 24.03.2020 у справі №810/2734/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Також, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 № 73, виданої на виконання Постанови № 889, за змістом якої додаткові винагороди не включаються до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби, оскільки Інструкція входить у протиріччя з Законом № 2011-ХІІ, приписи якого за юридичною ієрархією знаходяться вище приписів Інструкції.

Також суд зазначає, що частиною 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ Міністру внутрішніх справ України, як керівнику центрального органу виконавчої влади, що має у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Таким чином, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Подібна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 19.09.2019 у справі № 826/14564/17, у постанові від 05.12.2019 у справі №295/5200/18 та у постанові від 24.03.2020 у справі №810/2734/17.

Посилання відповідача на те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду передбачений ч.5 ст. 122 КАС України, суд зазначає наступне.

Згідно висновку Верховного Суду, сформованого, зокрема, в постанові у справі №807/363/18 від 13.03.2019 року, перебування особи на публічній службі є однією з форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 дійшов висновку, що у випадку порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У разі пред`явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень, не пов`язане з фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних виплат.

Оскільки позовна заява ОСОБА_1 містить вимоги про нарахування та виплату грошової допомоги при звільненні, передбаченої частиною другою статті 15 Закону № 2011-XII, тобто виплати, на яку працівник має право згідно державних гарантій, слід керуватися, в тому числі, положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України.

За такого правового врегулювання та обставин справи, суд дійшов висновку, що права позивача на отримання одноразової грошової допомоги при звільнені в належному розмірі підлягає судовому захисту без обмеження строком.

Окремо суд звертає увагу, що відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Протягом розгляду справи відповідачем не надано суду докази правомірності його дій щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільнені без урахування щомісячної грошової додаткової грошової винагороди.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Визнати протиправною бездіяльність Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , місцезнаходження: 73009, м. Херсон, вул. В. Гошкевича, 11А), яка полягала у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди.

Зобов`язати Азово-Чорноморське регіональне управління Державної прикордонної служби України (, місцезнаходження: 73009, м. Херсон, вул. В. Гошкевича, 11А) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних років служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 106030000