Справа № 200/2474/20-а
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2020-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2020 р. Справа№200/2474/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

04 березня 2020 року ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), позивач, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: вул. Дружби, буд. 26, м. Торецьк, Донецька область, 85200, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 42170475) про:

- визнання протиправним і скасувати рішення Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 208 від 19 лютого 2020 року про незалік стажу при призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язання Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області при визначенні права на пенсію ОСОБА_1 зарахувати період роботи у Шахтопрохідницькому будівельному управлінні № 9 тресту «Донецькшахтопроходка» з 10 серпня 1988 року по 08 грудня 1988 року, 04 лютого 1991 року по 26 березня 1991 року на посаді підземного в пільговий стаж роботи за Списком №1.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06березня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, щозвернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач рішенням № 208 від 19 лютого 2020 року про незалік стажу при призначенні пенсії не зарахував до пільгового стажу:

- період роботи у Шахтопрохідницькому будівельному управлінні № 9 тресту «Донецькшахтопроходка» з 10 серпня 1988 року по 08 грудня 1988 року, з 04 лютого 1991 року по 26 березня 1991 року на посаді підземного електрослюсаря, у зв`язку з неможливістю провести перевірку достовірності документів щодо підтвердження пільгового характеру та підстав її видачі, тому що вони знаходяться на непідконтрольній українській владі території;

- період навчання в ПТУ № 89 м. Артемове з 01 вересня 1985 року по 10 грудня 1988 року, у зв`язку з відсутністю підстав що передбачені статтею 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту», а саме: не зарахування до пільгового стажу період роботи після навчання у Шахтопрохідницькому будівельному управлінні № 9 тресту «Донецькашахтопроходка»;

- період проходження строкової військової служби з 10 грудня 1988 року по 29 листопада 1990 року, у зв`язку з невиконанням умов зарахування військової служби, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме не зарахування до пільгового стажу періоду роботи у Шахтопрохідницькому будівельному управлінні № 9 тресту «Донецькашахтопроходка», який передує військовій службі.

Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують його конституційні права. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В установлений судом строк відповідачем через Відділ документообігу та архівної роботи суду надано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача.

Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що ОСОБА_1 з 14 лютого 2020 року призначено пенсію за віком на пільгових умовах згідно статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням № 208 від 19 лютого 2020 року не враховано до пільгового стажу при призначенні пенсії періоди роботи у Шахтопрохідницькому будівельному управлінні № 9 тресту «Донецькшахтопроходка» з 10 серпня 1988 року по 08 грудня 1988 року в якості підземного електрослюсаря 3 розряду, з 04 лютого 1991 року по 26 березня 1991 року в якості підземного електрослюсаря, у зв`язку з неможливістю проведення зустрічної перевірки первинних документів.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини 3 статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Отже, відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Дзержинським МВ УМВС України в Донецькій області 24 червня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Позивач звернувся до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою від 13лютого 2020 року про призначення пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).

Позивачем при зверненні до пенсійного органу надано такі документи: заява, копія паспорту, реєстраційного номера облікової картки платника податків, трудової книжки, довідка про підтвердження наявного пільгового трудового стажу від 29 січня 2020 року № 01/019 видана в Шахтопрохідницькому будівельному управлінні № 9 тресту «Донецькашахтопроходка», копія атестації робочих місць від 13 липня 1994 року № 64 видана Державним орденом Леніна трест «Донецькашахтопроходка».

19лютого 2020 року відповідачем прийнято рішення № 208 про незалік стажу при призначенні пенсії за віком.

Зі змісту спірного рішення вбачається, що підставою незаліку стажу при призначенні пенсії за віком стала відсутність правових підстав для зарахування окремих періодів роботи позивача до страхового стажу.

Суб`єктом владних повноважень зазначено, що період роботи у Шахтопрохідницькому будівельному управлінні № 9 тресту «Донецькшахтопроходка» з 10 серпня 1988 року по 08 грудня 1988 року, з 04 лютого 1991 року по 26 березня 1991 року на посаді підземного електрослюсаря, не зараховані до пільгового стажу, так як документи підлягають розгляду та перевірці з урахуванням п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно Закону № 1058 затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2002 року № 22-1. Провести перевірку достовірності документів щодо підтвердження пільгового характеру та підстав їх видачі немає можливості, у зв`язку з тим, що первинні документи знаходяться на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі.

У зв`язку з тим, що період роботи у Шахтопрохідницькому будівельному управлінні № 9 тресту «Донецькшахтопроходка» не зараховано до пільгового стажу, період навчання у середньому професійно-технічному училищі № 89 м. Артемове з 01 вересня 1985 року по 10 грудня 1988 року зарахувати до пільгового стажу немає підстав, так як не виконуються умови статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту».

Також період роботи на пільгових умовах у Шахтопрохідницькому будівельному управлінні № 9 тресту «Донецькшахтопроходка» з 10 серпня 1988 року по 08 грудня 1988 року передує призову на військову службу, таким чином період проходження строкової військової служби з 10 грудня 1988 року по 29 листопада 1990 року не зараховано до пільгового стажу, так як не виконуються умови зарахування військової служби, які передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За таких обставин відповідачем відмовлено ОСОБА_1 зарахуванні зазначених періодів до пільгового страхового стажу при призначенні пенсії за віком.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Судом встановлено, що відповідно до диплома серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 01 вересня 1985 року вступив до СПТУ № 89 м. Артемове, Донецької області і 10 січня 1989 року закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища за професією електрослюсар підземний з умінням виконувати роботи машиніста гірничих і виїмочних машин і здобув середню освіту.

Судом встановлено, що відповідно до записів№ 1, 2, 3, 4, 5 трудової книжки серії НОМЕР_4 від 10 серпня 1988 року - ОСОБА_1 , позивач:

- з 10 серпня 1988 року по 08 грудня 1988 року працював підземним електрослюсарем 3 розряду у Шахтопрохідницькому будівельному управлінні № 9 тресту «Донецькшахтопроходка»;

- з 10 грудня 1988 року по 29 листопада 1990 року проходив строкову військову службу в лавах Радянської Армії;

- з 04 лютого 1991 року по 26 березня 1991 рокупрацював підземним електрослюсарем у Шахтопрохідницькому будівельному управлінні № 9 тресту «Донецькшахтопроходка».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до статті 58 Закону № 1058-IV пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 114 № 1058-IV врегульовано питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Відповідно до положень частини 1 статті 1 № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно з абзацом 1 частини 2 цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності № 1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлює, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.Зазначене узгоджується з положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до пункту 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок застосування Списків № 1 та № 2, Порядок № 383), для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

В пункті 1 Порядку № 637 також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; пунктом 20 Порядку № 637 також передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Таким чином, відповідно до чинного законодавства основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Частиною третьою статті 44 Закону № 1058-ІV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Однак, як зазначив відповідач, провести перевірку достовірності документів не має можливості з тих підстав, що первинні документи підприємства знаходяться на непідконтрольній українській владі території.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно із нормами пункту 4.7 Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Разом з тим, суд зауважує, що право особи на отримання пенсійних виплат не може бути поставлено у залежність від можливості органів Пенсійного фонду України здійснювати ці повноваження (зокрема у зв`язку із проведенням АТО та неможливістю проведення перевірки періодів роботи/навчання, тощо, з підстав розташування підприємств, установ, організацій, закладів, тощо, на тимчасово окупованій території України).

Неможливість проведення перевірки даних на підприємстві, установі, організації які розташовані на тимчасово окупованій території, не дає підстав для відмови у зарахуванні стажу роботи, при його підтвердженні записами в трудовій книжці, дипломі, тощо, та не може позбавляти особу її конституційного права на соціальний захист.

За приписами частин 1 та 2 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року№ 1207-VII, на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

За приписами частини 2 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Тобто, відповідно до наведених норм закону, необхідною умовою для визнання незаконним акта органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

Трудовий стаж позивач набув у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснюють господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і зазначене підприємство також утворено відповідно до законодавства України.

Всі первинні документи, на підставі яких позивач отримав право на призначення пенсії, були сформовані до проведення антитерористичної операції і не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на отримання пенсії, обрахованої із заробітку, який він отримував на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де позивач набув пільговий стаж роботи.

Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23 лютого 2016 року ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.

В даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через неможливість перевірки достовірності довідки, у зв`язку з наданням зазначеної довідки підприємством, що знаходиться на території, непідконтрольній українській владі.

Також, оцінюючи спірні правовідносини суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidouv. Turkey", "Cyprusv. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozerv/theRepublicofMoldovaandRussia", "IlascuandOthersv. MoldovaandRussia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

За даних обставин відповідач фактично переклав відповідальність за неможливість перевірки документів підприємства на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження пільгового характеру роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

За результатом розгляду справи судом встановлено, що позивач опинився в ситуації, що не дає можливості забезпечити належний захист своїх прав.

В свою чергу, суд враховує, що позивач не може бути позбавлений свого права на пенсію за віком на пільгових умовах через неможливість перевірки органом пенсійного фонду достовірності періоду та характеру його роботи з незалежних від заявника підстав. Адже підприємство в якому він працювавперебуває на території,що тимчасово не підконтрольна українській владі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача, адже відповідач безпідставно не зарахував до пільгового стажу періоди роботи позивача у Шахтопрохідницькому будівельному управлінні № 9 тресту «Донецькшахтопроходка» з 10 серпня 1988 року по 08 грудня 1988 року та з 04 лютого 1991 року по 26 березня 1991 року на посаді підземного електрослюсаря.

Щодо вимоги про зарахування до спеціального стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» періоду його навчання з 01 вересня 1985 року до 10 грудня 1988 року.

За приписами частини 4статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цимЗаконом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 38 Закону України «Про професійну-технічну освіту» від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР визначено гарантії соціального захисту здобувача освіти та випускника закладу професійної (професійно-технічної) освіти.

Так, відповідно до частини 1 статті 38 Закону України «Про професійну-технічну освіту» навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Як встановлено судом вище та підтверджується записами трудової книжки та диплома серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 01 вересня 1985 року вступив до СПТУ № 89 м. Артемове, Донецької області та 10 січня 1989 року закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища за професією електрослюсар підземний з умінням виконувати роботи машиніста гірничих і виїмочних машин і здобув середню освіту. Матеріалами справи підтверджено, що 10 серпня 1988 року позивач працевлаштувався на посаду підземного слюсаря 3 розряду у Шахтопрохідницьке будівельне управління № 9 тресту «Донецькшахтопроходка». Відтак, період між днем закінчення навчання і днем зарахування позивача на роботу не перевищує трьох місяців, що узгоджується з положеннями частини 1 статті 38 Закону України «Про професійну-технічну освіту».

З огляду на те, що судом вище встановлено, що відповідач безпідставно не зарахував до пільгового стажу періоди роботи позивача у Шахтопрохідницькому будівельному управлінні № 9 тресту «Донецькшахтопроходка» з 10 серпня 1988 року по 08 грудня 1988 року та з 04 лютого 1991 року по 26 березня 1991 року на посаді підземного електрослюсаря, суд дійшов висновку, що відповідачем необґрунтовано не зараховано період навчання позивача з 01 вересня 1985 року до 10 грудня 1988 року до пільгового стажу, адже час навчання у професійно-технічному навчальному закладі позивача підлягає зарахуванню як до загального страхового стажу, так і до пільгового стажу.

Щодо вимоги про зарахування до пільгового стажу періоду проходження позивачем військової служби з 10 грудня 1988 року по 29 листопада 1990 року, суд зазначає наступне.

Згідно абзацу 2 частини 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІчас перебування громадян України на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової службизараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Аналогічні положення викладено в частині 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу`від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ.

Таким чином, час проходження строкової військової служби зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Як встановлено судом за результатом розгляду справи та підтверджується записами трудової книжки позивача, останній перед призовом на строкову військову службу працював на посаді підземного електрослюсаря з розряду у Шахтопрохідницьке будівельне управління № 9 тресту «Донецькшахтопроходка», зазначена професія відноситься до Списку № 1 та передбачає право на пенсію на пільгових умовах; після строкової військової служби позивач знов почав працювати з 04 лютого 1991 року по 26 березня 1991 рокуна посаді підземного слюсаря у Шахтопрохідницькому будівельному управлінні № 9 тресту «Донецькшахтопроходка».

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно не зараховано розглядаємий період до пільгового стажу позивача. Адже, при вирішенні питання щодо призначення позивачу пільгової пенсії час проходження позивачем строкової військової служби останнього підлягає зарахуванню як до загального страхового стажу, так і до пільгового стажу.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки факт перебування позивача на роботах, що дають право на зарахування спірних періодів роботи до пільгового стажу підтверджується насамперед відповідними записами у його трудовій книжці, суд констатує, що оскаржуване рішення Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 208 від 19 лютого 2020 року про незалік стажу при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 прийнято без дотримання положень статті 2 КАС України та статті 46 Конституції України, отже є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку з моменту звернення.

Суд дійшов висновку, що зазначена вимога не підлягає задоволенню, адже як встановлено судом вище саме органи пенсійного фонду визначають правильність та повноту наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії, призначають пенсію та готують документи для її виплати. Відтак, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання таких функцій.

Отже, після скасування судом рішення, відповідач зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення з урахуванням зроблених висновків суду щодо зарахування до пільгового стажу спірних періодів роботи позивача.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 245 КАС України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Оскільки суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, в той час як спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, враховуючи скасування спірного рішення, суд вважає за доцільне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 лютого 2020 року про призначення пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до квитанції № 0.0..1 від 28 лютого 2020 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 840,80 гривень.

Згідно частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору та позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: вул. Дружби, буд. 26, м. Торецьк, Донецька область, 85200, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 208 від 19 лютого 2020 року про незалік стажу при призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 лютого 2020 року про призначення пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 03 квітня 2020 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом частини 3 статті 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна