Справа № 360/3314/19
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року справа №360/3314/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Державної служби України з надзвичайних ситуацій на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року (повне судове рішення складено 20 грудня 2019 року у м. Сєвєродонецьку) та на додаткове рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року (повне судове рішення складено 28 грудня 2019 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/3314/19 (суддя в І інстанції Кисельова Є.О.) за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі - ДСНС України) про визнання протиправним та скасування рішення, в обґрунтування якого, з урахуванням уточнень до позовної заяви, поданих представником позивача Дробчак Людмилою Володимирівною, зазначено таке.

Позивач з 16.12.2010 по 28.11.2018 проходив службу у Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області (далі - ГУ ДСНС України у Луганській області) на посаді начальника управління економіки і фінансів. З 04.07.2014 по 12.11.2014 позивач здійснював виконання завдань за призначенням під час проведення антитерористичної операції на території міст Сватове та Щастя Луганської області, брав безпосередню участь у роботі Регіонального міжвідомчого координаційного штабу з питань соціального забезпечення громадян України, які переміщуються з тимчасово окупованих територій та зони проведення антитерористичної операції, транзитного пункту зустрічі внутрішньо переміщених осіб у м. Сватове та м. Щастя Луганської області, надавав населенню допомогу, спрямовану на збереження життя під час бойових дій. На той час вказана вище робота проводилася стихійно, не планово, та, як правило, обумовлювалася вирішенням повсякденних ситуативних завдань.

21.12.2015 рішенням комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій осіб у ДСНС України позивача було визнано учасником бойових дій і видано відповідне посвідчення серії НОМЕР_1 .

Однак, 29.01.2019 позивач дізнався, що рішенням від 28.12.2018 № 35 тієї ж комісії його позбавлено статусу учасника бойових дій, у зв`язку з поданням недостовірної інформації про участь в антитерористичній операції, що стало підставою для позбавлення статусу учасника бойових дій, відповідно до абз. 3 п. 8-1 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередньо участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 (далі - Постанова № 413). Позивач вважав рішення комісії від 28.12.2018, яке оформлено протоколом № 35, у частині позбавлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій протиправним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на таке.

На виконання положень чинного на час надання відповідного статусу позивачу законодавства України, начальником ГУ ДСНС України у Луганській області Савельєвим І.В. було видано довідку про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, вих. № 01-3797/281 від 19.10.2015, про те, що ОСОБА_1 дійсно у період з 04.07.2014 по 12.11.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції в районах проведення антитерористичної операції у місті Сватове, місті Щастя Луганської області. Підставою для видачі відповідної довідки стали наступні документи: наказ керівника Антитерористичного центру при службі безпеки України від 18.11.2014 № 043т; наказ голови ДСНС України від 03.07.2014 № 355 «Про розгортання транзитних пунктів зустрічі внутрішньо переміщених осіб»; наказ керівника Регіонального міжвідомчого координаційного штабу - начальника Сватівського міськрайонного сектора ГУ ДСНС України у Луганській області від 08.08.2014 № 1.

При цьому, сам позивач не брав жодної участі у підготовці зазначених вище документів, їх зміст йому невідомий, не повідомлявся про будь-які перевірки, для надання пояснень до будь-яких органів чи їх посадових осіб не викликався, як і на засідання комісії, що відбулося 28.12.2018.

В свою чергу матеріали, що стали підставою для позбавлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, не містять посилання на конкретні документи, які б спростовували факт участі позивача в антитерористичній операції, окрім посилання на копії документів, які перебувають в одноособовому розпорядженні відповідача та до яких позивач не має жодного доступу.

На підставі викладеного, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній службі України з надзвичайних ситуацій від 28.12.2018, протокол № 35 в частині позбавлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій (далі - Спірне рішення).

Рішенням Луганського окружного адміністартивного суду від 12 грудня 2019 року позовні вимоги задоволені.

Також додатковим рішенням Луганського окружного адміністартивного суду від 28 грудня 2019 року у цій справі заяву представника позивача Дробчак Л.В. про ухвалення додаткового судового рішення по справі № 360/3413/19 за позовом ОСОБА_1 до ДСНС України про визнання протиправним та скасування рішення задовольнено частково.

Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ДСНС України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги, у сумі 10 000,00 грн.

Не погодившись з такими судовими рішеннями, відповідач подав апеляційні скарги, в яких просив суд скасувати наведені рішення місцевого суду, прийняти нові, якими відмовити в задоволенні позовних вимог та у задоволенні заяви представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та інших витрат, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги на рішення суду зазначено, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, показаннями свідків та не узгоджуються з нормами матеріального права.

Так, суд першої інстанції залишив поза увагою докази, що підтверджують розгляд Комісією матеріалів службової перевірки під час прийняття рішення про позбавлення позивача статусу учасника АТО (доповідна записка голови робочої групи та резолюція Голови ДСНС до неї про необхідність розглянути матеріали на засіданні Комісії). Крім того, твердження суду про неповідомлення позивача про проведену службову перевірку є помилковим, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку ДСНС інформувати осіб про факти проведення службової перевірки окремих напрямів діяльності відповідача. Суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що позивач брав безпосередню участь в АТО у період з 22.07.2015 по 27.04.2018.

Є помилковим такий висновок суду, що скасування статусу здійснено на підставі тих же документів, які були підставою для надання статусу учасника, оскільки Комісією було повторно надано оцінку документам, які подавалися на розгляд комісії.

В обґрунтування апеляційної скарги на додаткове рішення суду зазначено, що вимоги позивача щодо стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними, достовірними та достатніми доказами. Витрати на правничу допомогу є неспіврозмірними, не обгрунтованими по відношенню до складності справи, її резонансності та наслідків її розгляду. Судом першої інстанції не враховано клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідно до ч.6 ст.134 КАС України.

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційних скаргах, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.

ОСОБА_1 з 16.12.2010 по 28.11.2018 проходив службу у Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області на посаді начальника управління економіки і фінансів. Вказаний факт не заперечується сторонами.

Згідно довідки від 19.10.2015 № 01-3797/281 ОСОБА_1 у період з 04.07.2014 по 12.11.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції в місті Сватове та місті Щастя Луганської області (т.1 а.с.15).

Рішенням комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення у ДСНС України, оформленим протоколом від 21.12.2015 № 14, відповідно до пункту 19 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ОСОБА_1 визнано учасником бойових дій і видано посвідчення працівника ДСНС України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (т.1 а.с.14).

Рішенням комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення у ДСНС України, оформленим протоколом від 28.12.2018 № 35, у зв`язку з поданням недостовірної інформації про участь в антитерористичній операції, що стало підставою для встановлення статусу учасника бойових дій, відповідно до абзацу третього пункту 8-1 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413, ОСОБА_1 позбавлено статусу учасника бойових дій (т.1 а.с.13).

Вказане рішення надіслано відповідачем на адресу позивача листом від 15.01.2019 за № 28-663/284 (т.1 а.с.30), яке отримано ОСОБА_1 29.01.2019 (т.1 зв. бік а.с.30).

05.11.2019 в ході проведення підготовчого засідання представником відповідача було подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яке повернуто відповідачу разом із усіма документами, у зв`язку з відсутністю доказів в підтвердження направлення на адресу позивача даного клопотання на виконання вимог ст. 79 КАС України. При цьому, судом було роз`яснено представнику відповідача, що повернення вказаного клопотання, не позбавляє права повторного звернення з відповідним клопотанням на будь-якій стадії судового розгляду справи. Представник відповідача правом подання колопотання про залишення позовної заяви без розгляду під час судового розгляду справи не скористався, у зв`язку з чим судом не вирішувалося питання щодо залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Також як вбачається зі змісту рішення місцевого суду, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 показав, що ОСОБА_1 декілька разів прибував до транзитного пункту в м.Сватово як службова особа ГУ ДСНС України в Луганській області, однак дій по рятуванню внутрішньо переміщених осіб не здійснював. Зазначив, що документи щодо надання статусу учасника бойових дій на всіх осіб готувались минулими датами, оскільки події мали місце в 2014 році, а документи готувались у 2015 році, вказівку про включення до документів ОСОБА_1 він отримав від ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що дійсно позивач перебував у транзитному пункті неодноразово як службова особа. Зазначив, що вказівку про включення ОСОБА_1 до відповідних документів про надання статусу учасника бойових дій він отримав від ОСОБА_2 .

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 4 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-ХІІ) визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно із абзацом першим пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-ХІІ учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до абзацу другого пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-ХІІ порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України. Райони здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації визначаються відповідно до Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях». Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до абзацу другого пункту 4 Порядку № 413 (чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для осіб, які брали участь в антитерористичній операції підставою для надання статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення: витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Згідно із абзацом третім пункту 6 Порядку № 413 для надання статусу учасника бойових дій, особам, зазначеним в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які брали участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій після закінчення 30 календарних днів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу особи, довідки за формою згідно з додатком 4 та документи, передбачені пунктом 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.

Комісії вивчають документи, у разі потреби заслуховують пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків та в місячний строк із дня надходження документів приймають рішення щодо надання статусу учасника бойових дій. За відсутності підстав комісії повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій з метою подальшого доопрацювання (абзац пятий пункту 6 Порядку № 413).

Відповідно до пункту 8-1 Порядку № 413 комісія або міжвідомча комісія позбавляє статусу учасника бойових дій у разі:

наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях;

виявлення факту подання недостовірної інформації про участь в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх проведення або подання недостовірних даних про особу;

подання особою заяви про позбавлення її статусу учасника бойових дій.

Рішення про позбавлення статусу учасника бойових дій приймають ті комісії, які його надавали, або їх правонаступники.

Відповідно до абзацу восьмого пункту 8-1 Порядку № 413 підставою для позбавлення комісією або міжвідомчою комісією статусу учасника бойових дій осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, є, зокрема документи державних органів, військових частин (органів, підрозділів) або підприємств, установ та організацій, матеріали службових перевірок та інші документи, що встановлюють факт подання недостовірної інформації про участь особи в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх проведення або подання недостовірних даних про неї, надіслані ними на розгляд комісії або міжвідомчої комісії для прийняття відповідного рішення.

Абзацом другим пункту 5 Порядку № 413 визначено, що рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається, зокрема, комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.12.2015 № 1642, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.03.2016 за № 331/28461, було затверджено Положення про комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній службі України з надзвичайних ситуацій (далі - Положення № 1642, чинне на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2 розділу ІІ Положення № 1642 визначено, що комісія має право:

1) вивчати довідки та документи, надіслані керівниками підрозділів щодо працівників ДСНС;

2) вивчати документи, надані до Комісії особисто працівниками ДСНС та звільненими зі служби (роботи) працівниками ДСНС;

3) заслуховувати пояснення працівників ДСНС;

4) приймати рішення про надання статусу учасника бойових дій працівникам ДСНС;

5) подавати на розгляд міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера документи із спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання;

6) повертати для подальшого доопрацювання керівникам підрозділів документи стосовно працівників ДСНС;

7) приймати рішення про відмову в наданні статусу учасника бойових дій працівникам ДСНС;

8) приймати рішення про позбавлення статусу учасника бойових дій працівників ДСНС;

9) повторно розглядати за рішенням Голови ДСНС (особи, яка виконує його обов`язки) питання про надання статусу учасника бойових дій працівникам ДСНС, яким було відмовлено в наданні такого статусу раніше.

Отже, діючим законодавством комісії надано право приймати рішення про позбавлення статусу учасника бойових дій у разі виявлення факту подання недостовірної інформації про участь в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх проведення або подання недостовірних даних про особу. В свою чергу, підставою для позбавлення комісією статусу учасника бойових дій можуть бути матеріали службових перевірок та інші документи, що встановлюють факт подання недостовірної інформації про участь особи в антитерористичній операції.

Як вбачається з відзиву відповідача та пояснень представника, наданих в ході судового засідання по справі, підставою для прийняття Спірного рішення комісією слугували матеріали проведеної співробітниками відділу власної безпеки та протидії корупції перевірки дотримання особами рядового і начальницького складу (працівниками) Головних управлінь ДСНС України у Донецькій та Луганській областях та підпорядкованих їм підрозділів і законності під час виконання ними службових обов`язків, за наслідками якої начальником відділу Семикопним А.Д. складено доповідну записку від 16.11.2018, зареєстровану в ДСНС України 19.11.2018 за вх. № 84/18370.

Вказаною доповідною запискою голову ДСНС України проінформовано про результати перевірки та порушення посадовими особами ГУ ДСНС України у Луганській області та підпорядкованими підрозділами вимог чинного законодавства України, Порядку, законодавства з питань діяльності органів та підрозділів цивільного захисту, що призвело до створення та виготовлення минулими датами документів з недостовірною інформацією про участь, зокрема, ОСОБА_1 в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони та подання недостовірної інформації і документів на розгляд комісії ДСНС для отримання останнім статусу учасника бойових дій.

Одночасно, пунктом 4 доповідної записки запропоновано керуючись пунктом 8-1 Порядку № 413, матеріали службової перевірки та інші документи, якими встановлено факт подання недостовірної інформації про участь, зокрема, ОСОБА_1 в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх проведення, надати на розгляд комісії ДСНС для прийняття відповідного рішення (т.1 а.с.150-152).

Разом з тим, з протоколу засідання комісії від 28.12.2018 № 35 (пункт 5) зовсім не наведено переліку документів, які розглядалися комісією при вирішенні питання щодо позбавлення статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 .

Також протокол не містить посилань на матеріали проведеної співробітниками відділу власної безпеки та протидії корупції перевірки, що спростовує доводи відповідача про те, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення комісією слугували саме матеріали даної перевірки з урахуванням доповідної записки.

При цьому, оглядом вказаного вище протоколу встановлено, що даний протокол містить лише результат голосування з питання щодо позбавлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, у зв`язку з поданням недостовірної інформації про участь в антитерористичній операції, що стало підставою для встановлення такого статусу відповідно до абз. третього пункту 8-1 Порядку № 314. Однак, обґрунтування в чому саме полягає недостовірна інформація із посиланням на відповідні докази, протокол зовсім не містить (т.1 а.с.13,137).

Крім того, матеріалами перевірки відповідача встановлено подання недостовірних даних у наступних документах стосовно ОСОБА_1 для надання йому статусу учасника бойових дій, саме:

- наказі керівника Регіонального міжвідомчого координаційного штабу начальника Сватівського міськрайонного сектора ГУ ДСНС України у Луганській області від 13.08.2014 № 3;

- наказі керівника Регіонального міжвідомчого координаційного штабу начальника Сватівського міськрайонного сектора ГУ ДСНС України у Луганській області від 27.08.2014 № 10;

- наказі керівника Регіонального міжвідомчого координаційного штабу начальника Сватівського міськрайонного сектора ГУ ДСНС України у Луганській області від 02.09.2014 № 15;

- акті за результатами проведеної 13 серпня 2014 року евакуації переселенців з м. Щастя;

- акті за результатами проведеної 27 серпня 2014 року евакуації переселенців з м. Щастя;

- акті за результатами проведеної 02 вересня 2014 року евакуації переселенців з м. Щастя;

- графіках чергувань за липень-жовтень 2014 року.

Проте, недостовірність даних, викладених у вищезазначених документах, встановлена відповідачем виключно шляхом опитування під час службової перевірки заступника начальника Сватівського МРВ Головного управління ОСОБА_4 та начальника Сватівського МРВ ОСОБА_2 , які нібито підтвердили про отримання вказівки від ОСОБА_3 (на той час начальника Головного управління) на підготовку минулими датами наказів та графіків чергування та включення до них ОСОБА_1 .

Твердження ДСНС України стосовно того, що вказані дані підтверджено в ході службової перевірки поясненнями службових осіб Головного управління, які безпосередньо брали участь у розгортанні та функціонуванні транзитного пункту у м. Сватове, Луганської області, які повідомили, що евакуаційні заходи з м. Щастя, м. Сєверодонецьк та будь-яких інших міст Донецької та Луганської області, а також супровід переселенців до транзитного пункту (м. Сватове) в період з 4 липня по 13 жовтня 2014 року силами і засобами апарату ДСНС та задіяними на транзитному пункті підрозділами служби цивільного захисту не проводились, а ОСОБА_1 в період з 4 липня по 13 жовтня 2014 року у розгортанні та забезпеченні функціонування транзитного пункту будь-якої участі не приймав та у м. Сватове на постійній основі службу не ніс, обгрунтовано місцевим судом визнано незмістовними, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вище перелічені документи, які на думку відповідача, містять недостовірні дані стосовно позивача, а саме: накази, акти та графіки чергувань, на час розгляду справи є чинними, та жодним чином відповідачем не скасовані. Вказані документи - це офіційні документи, виготовлені співробітниками Сватівського ГУ ДСНС України в Луганській області. Доказів визнання їх недійсними відповідачем суду також не надано. При цьому, до виготовлення вказаних документів позивач не мав жодного відношення.

Одночасно суд зауважує, що опитані в ході судового засідання в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 підтвердили той факт, що вони неодноразово бачили ОСОБА_1 у транзитному пункті у м.Сватове, який приїздив туди саме як службова особа ДСНС.

Факт надання будь-яких вказівок ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на виготовлення документів минулими датами із включенням до них ОСОБА_1 , спростовано в ході судового засідання показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які попереджені про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показів.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Положення № 1642 комісія має право, зокрема, вивчати документи, надані до комісії особисто працівниками ДСНС України та звільненими зі служби (роботи) працівниками ДСНС України та заслуховувати пояснення працівників ДСНС України.

Натомість, відповідачем взагалі не повідомлено ОСОБА_1 про проведену службову перевірку та її результати, не надано можливість подати відповідні пояснення та докази на спростування факту недостовірної інформації, не повідомлено про дату проведення засідання комісії з метою дотримання права на захист позивача.

При цьому, судами встановлено, підтверджено матеріалами справи та не заперечувалося сторонами, що згідно довідки від 19.10.2015 № 01-3797/281 про безпосередню участь ОСОБА_1 в антитерористичній операції, останній безпосередньо брав участь у її проведенні у період з 04.07.2014 по 12.11.2014 (т.1 а.с.15). Згідно довідки від 28.08.2018 № 01-4210/231 про безпосередню участь ОСОБА_1 в антитерористичній операції, останній безпосередньо брав участь у її проведенні у період з 22.07.2015 по 27.04.2018 (т.1 а.с.16).

Матеріалами перевірки було встановлено подання недостовірних даних у документах стосовно позивача, що мали місце у 2014 році. Однак, стосовно періоду безпосередньої участі в антитерористичній операції ОСОБА_1 у період з 22.07.2015 по 27.04.2018, жодних зауважень матеріали перевірки не містять, тоді як ця обставина взагалі не врахована комісією при прийнятті оскаржуваного рішення щодо позбавлення позивача статусу учасника бойових дій в цілому.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (частина друга статті 6 КАС України).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, викладеною у рішенні "Рисовський проти України" від 20.10.2011, в пункті 71 суд зазначив, шо "Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Оскільки ОСОБА_1 при підготуванні документів, на підставі яких комісією прийнято рішення про надання останньому статусу учасника бойових дій, участі не приймав, та повноваження щодо такого статусу відноситься до виключної компетенції відповідної комісії, тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про протиправність дій відповідача в частині прийняття Спірого рішення без встановлення усіх обставин, вивчення та надання детального аналізу документам, які стали підставою для позбавлення позивача статусу учасника бойових дій.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що ДСНС України при прийнятті рішення про позбавлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових діяла не на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак, позовні вимоги є обгрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.

Доводи апелянта про сумніви комісії стосовно довідки Сватівського міського голови Рибалко Є.В. «Про участь у забезпеченні належного функціонування транзитного пункту зустрічі внутрішньо переміщених осіб з тимчасово окупованих територій та районів проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей в м. Сватове Луганської області в період з 4 липня по 12 листопада 2014 року», зокрема, ОСОБА_1 , є також незмістовними, оскільки відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження вказаного факту.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для її задоволення та скасування рішення відсутні.

Надаючи оцінку доводам апелянта про прийняття місцевим судом додаткового судового рішення у цій справі з порушенням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить з такого.

Додаткове рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки таке судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає додаткове рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволена частка вимог. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 23 січня 2014 року у справі/West Alliance Limited проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 269).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною шостою статті 134 КАС України встановлено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу заявлених однією стороною тільки за відповідним клопотанням іншої сторони, у разі його обґрунтованості.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (пункти перший, другий частини сьомої статті 139 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частинами другою, третьою статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 у справі №360/3314/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до ДСНС про визнання протиправним та скасування рішення - задоволено.

29.10.2019 ОСОБА_1 укладено договір з адвокатом Дробчак Л.В про надання правової допомоги (далі - Договір від 29.10.2019) (т.1 а.с.230).

Відповідно до п.3.1 вищевказаного договору вбачається, що за надання адвокатом правової допомоги, клієнт зобов`язується сплатити гонорар адвоката, який розраховується відповідно до рекомендованих ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням № 17 на засіданні Ради адвокатів Харківської області від 21.03.2018, з якими клієнт ознайомлений перед підписанням цього договору, та сплачується у наступному порядку:

- за юридичну допомогу, що надається, клієнт сплачує суму в гривнях, відповідно до розрахунку витрат на професійну правничу допомогу та акта приймання-передачі виконаних робіт в готівковій та/або безготівковій формі на особистий рахунок адвоката (п.п.3.1.1);

- оплата за надання адвокатом правової допомоги, з урахуванням положень п.п. 3.1.1 п.3.1 розділу 3 цього договору, здійснюється клієнтом протягом 10 днів з моменту підписання відповідного акта приймання передачі виконаних робіт за кожен випадок надання правової допомоги. У випадку надання правової допомоги систематично (наприклад, в рамках судової справи, здійснення юридичного супроводу, тощо), акт приймання передачі виконаних робіт укладається не пізніше 5 числа кожного наступного місяця (п.п.3.1.2);

- остаточна оплата за надання адвокатом правової допомоги, в рамках судової справи, здійснюється клієнтом на підставі відповідного акта приймання передачі виконаних робіт, не пізніше двох днів з моменту ухвалення судом першої інстанції рішення по справі. У випадку представництва адвокатом інтересів клієнта в судах апеляційної та касаційної інстанцій, оплата послуг адвоката здійснюється в загальному порядку передбаченому цим пунктом, не пізніше двох днів з моменту ухвалення остаточного рішення по справі судом відповідної інстанції (п.п.3.1.3) (т.1 а.с.144, 144 на звороті).

Відповідно до реєстру витрат на професійну правничу допомогу від 12.12.2019 №02/12-12/2019 до договору про надання правової допомоги від 29.10.2019, на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт та наданих послуг вбачається:

- участь у судовому розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання незаконним та скасування рішення комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій осіб у ДСНС, оформленого протоколом від 28.12.2018 № 35, в частині позбавлення позивача статусу учасника бойових дій вартує 4 000 (чотири тисячі) гривень;

- написання та підготовка до адміністративного позову (поданого в порядку статті 47 КАС України) (чотирнадцять аркушів) вартує 7 000 (сім тисяч) гривень (із розрахунку 500 грн./стор);

- клопотання про визнання доказів недопустимими по справі № 360/3314/19 (шість аркушів) вартує 3 000 (три тисячі) гривень (із розрахунку 500 грн/стор.);

- клопотання про долучення доказів по справі № 360/3314/19 (на 5 аркушах) вартує 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень (із розрахунку 500 грн/стор.);

- клопотання по справі № 360/3413/19 щодо відмови від свідків вартує 500 грн (із розрахунку 500 грн/стор.);

- клопотання про виклик та допит свідків по справі № 360/3314/19 (чотири аркуши) вартує 2 000 (дві тисячі) гривень (із розрахунку 500 грн/стор.);

- повідомлення по справі № 360/3314/19 в порядку частини четвертої статті 79 КАС України вартує 500 (п`ятсот) гривень (із розрахунку 500 грн/стор.);

- клопотання про ознайомлення з матеріалами справи № 360/3314/19 (два аркуши) вартує 1 000 (одна тисяча) гривень (із розрахунку 500 грн/стор.);

- участь у судовому засіданні другий судодень вартує 2 000 (дві тисячі) гривень;

- підготовка та подання заяви про надання доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду по справі № 360/3314/19 (два аркуши) вартує 1 000 (одна тисяча) гривень (із розрахунку 500 грн/стор.);

- підготовка та подання заяви про ухвалення додаткового рішення по справі № 360/3314/19 (шість аркушів) вартує 3 000 (три тисячі) гривень (із розрахунку 500 грн/стор.) (т.2 а.с.117).

В порядку, визначеному договором від 29.10.2019, в день підписання договору, позивачем сплачено гонорар за участь у судовому розгляді справи в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера від 29.10.2019 № 01-29/10-2019 (т.2 а.с.112).

02.12.2019 на підставі акта приймання передачі виконаних робіт від 02.12.2019 № 03-02/12-2019 ОСОБА_1 сплачено 15 500 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера від 02.12.2019 № 04-02/12-2019 (т.2 а.с.113).

На підставі пп. 3.1.3 п. 3.1 договору від 29.10.2019 сторонами підписано акт приймання-передачі № 05-12/12-2019, відповідно до якого ОСОБА_1 сплачено 6000 (шість тисяч) гривень, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера від 12.12.2019 № 06-12/12-2019 (т.2 а.с.114).

На підставі зазначених вище документів, адвокатом підготовлено реєстр витрат на професійну правничу допомогу № 02/12-12/2019, який погоджено клієнтом, про що міститься його підпис, та відповідно до якого всі види правової допомоги, які було надано, потребують спеціальних професійних навиків та стосуються конкретної справи, яка розглядається Луганським окружним адміністративним судом за позовом ОСОБА_1 .

Судами встановлено, що адміністративний позов (змінений в порядку статті 47 КАС України) та усі клопотання, окрім клопотання про ознайомлення з матеріалами справи № 360/3314/19, підписані представником позивача адвокатом Дробчак Л.В. При цьому, клопотання про ознайомлення з матеріалами справи № 360/3314/19 підписане особисто позивачем, подане також особисто позивачем до відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярії) суду, відповідно позивач ознайомлювався з матеріалами справи.

Отже, проаналізувавши зміст заяви про ухвалення додаткового рішення та докази в підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи, встановлено, що такі правові послуги адвоката як: клопотання про виклик та допит свідків; клопотання про визнання доказів недопустими по справі № 360/3314/19; клопотання про долучення доказів по справі № 360/3314/19; повідомлення по справі № 360/3314/19 в порядку частини четвертої статті 79 КАС України та підготовка та подання заяви про надання доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду по справі № 360/3314/19 не потребують значного часу на їх підготовку, спеціальних знань та вмінь, оскільки здебільшого дані клопотання містять лише посилання на положення КАС України та на обставини, які зовсім не стосуються предмету даної адміністративної справи. Відповідні шаблони клопотань розміщені на офіційному сайті та у приміщенні Луганського окружного адміністративного суду у вільному доступі. Також позовна заява, подана представником відповідача згідно положень статті 47 КАС України має аналогічний зміст первинному позову, окрім зазначення обставин справи, які зовсім не стосуються предмету позову.

Слід звернути увагу, що заява про надання доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду по справі № 360/3314/19, яка була долучена представником позивача до матеріалів справи під час судового засідання 12.12.2019 також має аналогічний зміст заяві про надання доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду по справі № 360/3314/19 наданої до відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) суду за вхідним реєстраційним номером 61963/2019, окрім наведення переліку документів, що підтверджують розмір понесених позивачем витрат правничу допомогу.

Крім того, матеріалами справи підтверджується участь представника позивача у підготовчому засіданні 21.11.2019 та у одному судовому засіданні 12.12.2019, кожне з яких тривало близько однієї години. Тобто, час витрачений представником позивача на підготовку документів та участь у справі № 360/3314/19 обчислюється кількома годинами.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що зазначений представником позивача розмір витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги, пов`язаної з розглядом справи, є завищеним, оскільки дана категорія справ є поширеною, судова практика сформована судами, а всі додатки до позовної заяви, докази, на підставі яких суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та скасування оскаржуваного рішення, були у позивача. Тому, аналіз правових підстав та підготовка позовної заяви не потребують такої значної витрати часу, застосування спеціальних професійних навиків з правових питань, як визначає представник позивача.

Враховуючи наведене, сума судових витрат на правничу допомогу, яку представник позивача просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутності ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Проаналізувавши наведені норми процесуального законодавства, умови договору про надання правової допомоги та зміст наданих послуг за актом прийому - передачі надання послуг і звітом про роботу адвоката, об`єм матеріалів справи, складність справи, а також враховуючи те, що представник відповідача обґрунтовано заперечує проти їх задоволення, вважаючи надані послуги неспівмірними відповідно до положень частини п`ятої статті 134 КАС України, міцевий суд дійшов правильного висновку, що слід зменшити розмір витрат на правничу допомогу, яка підлягає розподілу між сторонами, з 26 000,00 гривень до 10 000,00 гривень.

Обов`язок доведення співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 7 статті 134 КАС України).

Таким чином, вимоги представника позивача по відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням співмірності та зменшення судом розміру таких витрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 10 000,00 грн.

Доводи апелянта щодо неврахування місцевого суду клопотання представника про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які заявлені позивачем у справі № 360/3314/19, колегія суддів не бере до уваги, оскільки під час вирішення цього питання судом надано належну оцінку доводам представника позивача, співмірності понесних та заявлених витрат та, як наслідок, прийнято додаткове рішення у цій справі з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 135, 139, 250, 252, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державної служби України з надзвичайних ситуацій - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року справі та додаткове рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року у справі № 360/3314/19 - залишити без змін.

Повне судове рішення - 09 квітня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук