Справа № 520/919/2020
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

07 квітня 2020 р. № 520/919/2020

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Бадюков Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Темнівська виправна колонія (№ 100)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної установи "Темнівська виправна колонія (№ 100)" (вул. Харківська, буд. 3, с. Темнівка, Харківський район, Харківська область, 62493, ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Темнівської виправної колонії (№100)" ();

- зобов`язати Державну установу "Темнівська виправна колонія (№ 100)" нарахувати та виплатити справедливу сатисфакцію за неотримані предмети речового майна з 04.06.2007 року по 05.09.2013 року в розмірі вартості предметів речового майна, які належні до отримання у власність за Нормою № 4 Положення 1489, станом на 05.09.2013 року;

- зобов`язати Державну установу "Темнівська виправна колонія (№ 100)" виплатити компенсацію за неотримані предмети речового майна з 05.09.2013 року по час звільнення в розмірі 13332 грн. 35 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що під час проходження служби, з 04.06.2007 року по 03.06.2019 рік, він повинен був бути забезпечений предметами речового майна встановленого зразка згідно норм діючого законодавства, а саме:

- з 04.06.2007 року по 05.09.2013 року він повинен був бути забезпечений згідно Тимчасового положення, затвердженого Головою Державного департаменту України з питань виконання покарань від 17 липня 2008 року та за нормою забезпечення № 4, введеною в дію наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 лютого 2002 року № 148 «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2001 року № 1515 «Про формений одяг осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців спеціальних моторизованих військових частин міліції внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу податкової міліції», а з 05.09.2013 року по час звільнення Позивач повинен був бути забезпечений згідно постанови Кабінети Міністрів України від 14.08.2013 року № 578, якою було затверджено Порядок забезпечення речовим майном персонал ДКВС та норми забезпечення речовим майном персонал ДКВС.

Але, як вказує позивач, за весь час проходження служби, а саме з 04.06.2007 року по 03.06.2019 рік позивач отримав лише:

- кашкет польовий у 07.2018 року - 1 штука;

- куртку утеплену польову у 01.2016 року - 1 штука;

- куртку і штани польові у 04.2014 року та 01.2016 року - загалом 2 штуки;

Вважаючи, що відповідач власного протиправною бездіяльністю порушив його права позивач звернувся з позовом до суду.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якій зазначив про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог позивача, оскільки всі передбачені розрахунки з ним під час звільнення були здійснені, а будь-яких рапортів та заяв про компенсацію вартості майна або неотриманого речового майна ОСОБА_1 не подавав, через, що вважає, відсутній спір, позаяк відповідач, відповідно, не відмовляв у наданні компенсації або майна, а також що обов`язок щодо нарахування та виплати йому компенсацію за неотримані предмети речового майна відсутній. Просив повністю відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними матеріалами справи в порядку письмового провадження.

Суд, повно та всебічно дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, встановив наступні обставини.

Як встановлено судом та не заперечується учасниками справи ОСОБА_1 , в період з 04.06.2007 року по 03.06.2019 рік проходив службу у Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» Державної кримінально-виконавчої служби України, що підтверджується записами на стор. 2 та 3 у копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , виданої відділом кадрів Темнівської виправної колонії Харківської області (№100), на посаді молодшого інспектора відділу охорони виправної колонії.

03.06.2019 року відповідно до копії витягу з наказу начальника виправної колонії від 03 червня 2019року за № 62/0019, виданої відповідачем, ОСОБА_1 було звільнено відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням).

Згідно довідки головного бухгалтера Темнівської виправної колонії Харківської області (№100) підполковника внутрішньої служби А . В . Зайцева при звільненні зі служби прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 , молодшого інспектора відділу охорони державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)», 26 червня 2019 року йому було перераховано на картковий рахунок суму 20246, 30 грн., в яку враховано всі види грошового забезпечення.

Згідно ч. 5 ст. 21 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 12 Розділу II Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України УРСР від 29.07.1991 року №114, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України Законом України «Про Державну кримінально- виконавчу службу України», умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

У своєму позові позивач просить, зокрема, нарахувати та виплатити справедливу сатисфакцію за неотримані предмети речового майна з 04.06.2007 року по 05.09.2013 року в розмірі вартості предметів речового майна, які належні до отримання у власність за Нормою № 4 Положення 1489, станом на 05.09.2013 року.

Суд відзначає, що Положенням про забезпечення речовим майном осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ і військовослужбовців внутрішніх військ МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 5 грудня 2003 року № 1489, не була передбачена справедлива сатисфакція за неотримані предмети речового майна.

Даним Положенням нарахування і виплата грошової компенсації за неотримане речове майно особам рядового і начальницького складу під час проходження служби не передбачалось.

Крім того, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.07.2010 року №325 «Про скасування наказу МВС від 05.12.2003 № 1489» скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 05.12.2003 № 1489 "Про затвердження Положення про забезпечення речовим майном осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ і військовослужбовців внутрішніх військ МВС України" (із змінами) як такий, що не подавався на державну реєстрацію.

Пунктом 1 Указу Президента України "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" від 03.10.1992, № 493/92 (далі - Указ № 493), установлено, що з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Згідно п. 2 Указу № 493 державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю здійснює Міністерство юстиції України.

За приписами п. 3 вказаного Указу нормативно-правові акти, зазначені в статті 1 цього Указу, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

Приписами п. 15 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМ України, від 28.12.1992, № 731 ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)(далі - Положення № 731), міністерства, інші центральні органи виконавчої влади направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування.

У разі порушення зазначених вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані (абз. 2 п. 15 Положення № 731).

За таких обставин, суд не може керуватись положеннями нормативно-правових актів, які не набрали чинності в установленому чинним законодавством України порядку, а відтак позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності Державної установи "Темнівської виправної колонії (№100)" () та зобов`язання Державної установи "Темнівська виправна колонія (№ 100)" нарахувати та виплатити справедливу сатисфакцію за неотримані предмети речового майна з 04.06.2007 року по 05.09.2013 року в розмірі вартості предметів речового майна, які належні до отримання у власність за Нормою № 4 Положення 1489, станом на 05.09.2013 року є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Державної установи "Темнівської виправної колонії (№100)" () та зобов`язання Державної установи "Темнівська виправна колонія (№ 100)" виплатити компенсацію за неотримані предмети речового майна з 05.09.2013 року по час звільнення в розмірі 13332 грн. 35 коп. суд відзначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 року № 578 «Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби» (далі - Постанова № 578), затверджені Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби та норми забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - Порядок № 578 та Норми відповідно).

Відповідно до п. 22 Порядку № 578, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, особам рядового і начальницького складу (крім курсантів) після перших трьох років служби за їх бажанням та рішенням керівника органу чи установи дозволяється за умови наявності в їх користуванні придатних до використання предметів раніше виданого речового майна особистого користування замість одних предметів, передбачених нормами забезпечення, отримувати інші, вартість яких не перевищує вартості предметів, що замінюються, або отримувати за них грошову компенсацію.

Грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.

Відповідно до пункту 23 цього Порядку грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається ДПтС відповідно до їх закупівельної вартості.

За пунктом 27 цього Порядку під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки (п.60 цього Порядку).

Так, на день підписання наказу про звільнення зі служби позивач мав передбачене законодавством право на отримання при звільненні зі служби або речове майно в натурі або грошову компенсацію замість неотриманого речового майна.

Виплата грошової компенсації за неотримане речове майно можлива на підставі довідки про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7.

В свою чергу, обов`язок відповідача щодо виплати компенсації виникає з моменту реалізації права позивачем шляхом висловлювання побажання щодо їх реалізації. Таким чином, зазначені гарантії реалізуються за відповідним зверненням заявою (рапортом) службовця на підставі наказу або рішення керівника установи та довідки про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7.

Належних та допустимих, достатніх та достовірних в розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАСУ доказів звернення позивача із заявою (рапортом) про отримання речового майна в натурі або грошову компенсацію за нього позивачем не надано, а судом під час розгляду справи не добуто.

Разом з тим суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права на звернення до відповідача із рапортом (заявою) про виплату йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, оскільки, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження служби.

Такі висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Верховного Суду від 05.12.2018 по справі №808/2442/16, який є обов`язковим для врахування судом у силу положень частини 5 ст. 242 КАСУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної установи "Темнівська виправна колонія (№ 100)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.04.2020 року.

Суддя Бадюков Ю.В.