Справа № 540/1967/19
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2020 р.м. ОдесаСправа № 540/1967/19

Головуючий в І інстанції: Дубровна В.А.

Дата та місце ухвалення рішення: 30.01.2020 р. м. Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на додаткове рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Державної регуляторної служби України, про визнання незаконним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Державної регуляторної служби України, в якому, з урахуванням уточнень, просив: визнати незаконним та таким, що втратило чинність рішення Скадовської міської ради від 12 квітня 2019 року № 950 «Про внесення змін до рішення Скадовської міської ради від 10 квітня 2009 року № 744 «Про затвердження Порядку визначення розміру платежів за користування місцями, які знаходяться у комунальній власності територіальної громади міста Скадовська, для розміщення спеціальних конструкцій, що використовуються для встановлення рекламоносіїв».

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року закрито провадження у адміністративній справі за вказаним позовом на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року повернуто Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір в загальній сумі 1921 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення № 1244 від 19.09.2019 року на суму 768,00 грн. та платіжного доручення № 1258 від 07.10.2019 року на суму 1152,60 грн.

Додатковим рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним додатковим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн., наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм процесуального права.

Представником відповідача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Приймаючи додаткове рішення та відмовляючи у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що стаття 139 КАС України, яка регулює питання розподілу судових витрат, не містить положень, які б передбачали стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат (в тому числі витрат на професійну правничу допомогу) у разі закриття провадження у справі.

Суд першої інстанції зазначив, що присудження усіх понесених позивачем витрат у справі з відповідача допускається лише у разі відмови позивача від позову з підстав задоволення його відповідачем, як це передбачено ч. 1 ст. 140 КАС України.

Враховуючи, що провадження у справі було закрито на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, а не за заявою позивача про відмову від позову з підстав його задоволення відповідачем, суд першої інстанції дійшов висновку, що у суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у даній справі, з огляду на викладене.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року закрито провадження в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Державної регуляторної служби України, про визнання незаконним та таким, що втратило чинність рішення Скадовської міської ради від 12 квітня 2019 року № 950 «Про внесення змін до рішення Скадовської міської ради від 10 квітня 2009 року № 744 «Про затвердження Порядку визначення розміру платежів за користування місцями, які знаходяться у комунальній власності територіальної громади міста Скадовська, для розміщення спеціальних конструкцій, що використовуються для встановлення рекламоносіїв» на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

За правилами п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що у разі встановлення під час розгляду справи виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, суд має вирішити питання щодо можливості закриття провадження у справі. При цьому, вирішуючи зазначене питання, суд має з`ясувати, чи не призведе закриття провадження у справі до того, що законні права та інтереси позивача не будуть відновлені навіть після виправлення відповідачем оскаржуваних порушень. Тобто, для застосування такої підстави для закриття провадження у справі необхідна сукупність певних фактів. Зокрема, оскаржувані порушення мають бути виправлені самостійно суб`єктом владних повноважень, а також мають бути відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання таких рішень протиправними.

Закриваючи провадження у справі на підставі наведених вимог КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач погодився з допущеними ним порушеннями та такі порушення були виправлені ним самостійно за власною ініціативою шляхом прийняття рішення від 15.11.2019 року № 1108, на підставі якого оскаржуване в спірних правовідносинах рішення відповідача від 12 квітня 2019 року № 950 втратило чинність.

При цьому, доходячи висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, суд першої інстанції відхилив посилання позивача щодо необхідності надання судом оцінки протиправності оскаржуваного рішення, оскільки судом не встановлено, а позивачем не надано доказів того, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання оскаржуваного рішення протиправним.

Таким чином, закриваючи провадження у справі згідно п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд першої інстанції встановив допущення відповідачем порушень при прийнятті оскаржуваного рішення, які були визнані відповідачем та самостійно ним виправленні, проте, після подання заявленого позову (позов подано 23.09.2019 року, виправлення порушень за рішенням від 15.11.2019 року).

Водночас, доходячи наведених висновків, суд першої інстанції додатковим рішенням відмовив у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу, пославшись на те, що стаття 139 КАС України, яка регулює питання розподілу судових витрат, не містить положень, які б передбачали стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат (в тому числі витрат на професійну правничу допомогу) у разі закриття провадження у справі.

Проте, приймаючи вказане рішення, судом першої інстанції безпідставно не були враховані положення ч. 8 ст. 139 КАС України, згідно якої у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За таких обставин, враховуючи, що у даній справі судом першої інстанції закрито провадження за заявленим позовом за встановлених обставин щодо допущення відповідачем порушень при прийнятті оскаржуваного рішення, які були визнані відповідачем та самостійно ним виправленні після подання позову, тобто, фактично спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що на підставі ч. 8 ст. 139 КАС України позивач має право на відшкодування за рахунок відповідача понесених ним судових витрат на правничу допомогу.

В свою чергу, вирішуючи питання щодо розміру судових витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню позивачу, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспівмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим, суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження викладених обставин щодо понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. позивач надав до суду витяг з договору про надання позивачу правової допомоги адвокатом Камчатним А.В. від 11.02.2019 року, акт виконаних робіт до цього договору від 26.11.2019 року, відповідно до якого адвокат Камчатний А.В. виконав роботи по наданню правової допомоги на загальну суму 2000 грн., з яких: підготовка позову 1500 грн. - 4 год., участь у судовому засіданні 05.12.2019 року - 500 грн., а також квитанцію прибуткового касового ордера від 26.11.2019 року про сплату позивачем 2000 грн. на користь Камчатного А.В .

Поряд з цим, вирішуючи питання щодо розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню позивачу, колегія суддів зазначає, що наведені докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Також, вирішуючи питання щодо розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів враховує, що відповідачем подані заперечення щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу, в яких відповідач просив суд відмовити у задоволенні заяви позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн., посилаючись, зокрема, на необґрунтованість цих вимог позивача та не співмірність розміру заявлених до відшкодування витрат предмету, суті справи з урахуванням усіх обставин даної справи.

На підставі наведеного у сукупності, враховуючи, що у даній справі судом першої інстанції встановлено, що відповідач погодився з допущеними ним порушеннями та такі порушення були виправлені ним самостійно за власною ініціативою під час підготовчого провадження у справі, що і стало підставою для закриття провадження у справі згідно п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, а також, оскільки, як визначено самим позивачем та його представником, адвокатом позивача були надані останньому лише послуги щодо підготовки позову, який складається з двох аркушів (4 год.) та щодо участі в одному підготовчому судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку, що співмірними витратами на послуги адвоката під час розгляду даної справи в суді першої інстанції є 1000 грн. Таким чином, суд апеляційної інстанції, враховуючи клопотання відповідача, вважає за необхідним зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, до загального розміру 1000 грн. та визначити, що вказана сума судових витрат підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване додаткове рішення постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм процесуального права, а тому, вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь ФОП ОСОБА_1 судових витрат, які складаються із витрат, пов`язаних з розглядом справи на професійну правничу допомогу, у сумі 1000 грн.

Керуючись ст.ст. 132, 134, 139, 241, 243, 250, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Додаткове рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким стягнути з Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області () за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати, які складаються із витрат, пов`язаних з розглядом справи на професійну правничу допомогу, у сумі 1000 (одна тисяча) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 09.04.2020 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька