Справа № 280/4078/19
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

06 квітня 2020 року Справа № 280/4078/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПРОМТЕХНІКА» (69002, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, буд. 71, код за ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,

ВСТАНОВИВ:

22 серпня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПРОМТЕХНІКА» (надалі ТОВ «ВКП ПРОМТЕХНІКА», позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (відповідач), в якому позивач просить суд: скасувати податкові повідомлення-рішення

- № від 20 березня 2019 року, яким збільшено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств в сумі 2 641 898,75 грн., у т.ч. за основним платежем 2 113 519,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 528 379,75 грн.

- № від 20 березня 2019 року, яким збільшено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість в сумі 2 935 443,75 грн., у т.ч. за основним платежем 2 348 355,00 грн., за штрафними (фінансовими ) санкціями 587 088,75 грн.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, а підготовче засідання призначено на 18 вересня 2019 року.

Ухвалою суду від 18 вересня 2020 року провадження у справі зупинено до 30 жовтня 2019 року.

30 жовтня 2019 року провадження у справі поновлено, про що судом постановлено відповідну ухвалу.

Протокольною ухвалою суду від 30 жовтня 2019 року підготовче засідання відкладено на 27 листопада 2019 року.

Ухвалою суду від 27 листопада 2019 року провадження у справі зупинено до 14 січня 2020 року.

14 січня 2020 року провадження у справі поновлено, про що судом постановлено відповідну ухвалу.

Ухвалою суду від 14 січня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 03 лютого 2020 року.

Відповідно до ухвали суду від 03 лютого 2020 року провадження у справі зупинено до 02 березня 2020 року.

02 березня 2020 року провадження у справі поновлено, про що судом постановлено відповідну ухвалу.

Від представника позивача 02 березня 2020 року до суду надійшла заява (вх. №9740), в які просить суд розглянути справу за відсутності представника в порядку письмового провадження. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник Головного управління ДФС у Запорізькій області не прибув, про причини неприбуття до суду не повідомив. Про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що всі господарські операції з придбання товару у постачальників ТОВ «БУДПРОМ-ІНВЕСТ», ТОВ «МАРКТОРГ», ТОВ «РОНАН», ТОВ «ДОНМАРСЕРВІС», ТОВ «САФІНА ЛТД», ТОВ «БУДМАКСТРОЙ», ТОВ «ТРАНЗА» фактично здійснені і оформлені документами належним чином та всі первинні документи було надано до перевірки, отже, на підставі хибно зроблених висновків, не беручи до уваги наявні у ТОВ «ВКП ПРОМТЕХНІКА» первинні документи (договори, кошториси, довідки вартості, акти виконаних робіт, податкові накладні, розрахункові документи та інші первинні документи і бухгалтерські регістри), не досліджуючи факт фактичного придбання товару (запасних частин, комплектуючих) відповідач робить упереджений та необґрунтований доказами висновок про заниження суми податку, який підлягає нарахуванню до сплати в бюджет. Також зазначає, що актом підтверджено, що на момент укладання угод та вчинення господарських операцій усі контрагенти-постачальники були зареєстровані як юридичні особи та як платники податку на додану вартість, відтак з приводу укладання, а також виконання будь-яких господарських договорів, а надалі і включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку за такими договорами у позивача перепон не було. Всі податкові накладні виписані і зареєстровані в ЄРПН у відповідності з вимогами Податкового кодексу України, а отже ТОВ «ВКП ПРОМТЕХНІКА» на законних підставах віднесено їх до складу податкового кредиту. Крім того, вказує, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, тобто якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи не подання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності здійснення господарської операції.

В позовній заяві просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник Головного управління ДФС у Запорізькій проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.№38886 від 18 вересня 2019 року), відповідно до якого зазначено, що проведеним аналізом діяльності ТОВ «БУДПРОМ-ІНВЕСТ», ТОВ «МАРКТОРГ», ТОВ «РОНАН», ТОВ «ДОНМАРСЕРВІС», ТОВ «САФІНА ЛТД», ТОВ «БУДМАКСТРОЙ», ТОВ «ТРАНЗА» по операціях з контрагентами-постачальниками встановлено відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу маніпулювання товарними позиціями та обсягом, в силу не підтвердження операцій контрагентів через відсутність необхідної кількості кваліфікованого персоналу, складських приміщень, власного чи орендованого майна, транспортних засобів тощо. В ході аналізу ЄРПН встановлено, що ТОВ «БУДПРОМ-ІНВЕСТ», ТОВ «МАРКТОРГ», ТОВ «РОНАН», ТОВ «ДОНМАРСЕРВІС», ТОВ «САФІНА ЛТД», ТОВ «БУДМАКСТРОЙ», ТОВ «ТРАНЗА» здійснювали реалізацію товарів, первинне введення в обіг яких відсутнє. Таким чином, стверджує, що шляхом викривлення показників податкової звітності та їх маніпулюванням при складанні декларації з ПДВ, додатку №5 до декларації з ПДВ, встановлено штучне формування податкового кредиту з ПДВ для суб`єктів господарювання покупців, походження, рух, а також кількість та якість товарів відслідкувати неможливо, а також у зазначених контрагентів відсутні необхідні умови для здійснення господарських операцій, відсутня інформація щодо зберігання, перевезення (навантаження, розвантаження) або виробництва вищезазначених товарів, його фізичні і хімічні властивості, яка передбачає наявність основних засобів, необхідних для такої операції, наприклад, складських приміщень, необхідних виробничих потужностей та/або транспорту, зокрема, вантажного та іншого спеціального призначення, обсяги фізичного руху товару в обмежені проміжки часу. Отже, вважає, що фактично мала місце реалізація товару, джерело походження якого не встановлено, при цьому, наявність факту реалізації ТОВ «ВКП ПРОМТЕХНІКА» є свідченням набуття останнього у власність (безоплатного отримання послуг, робіт) без наявності будь-яких первинних документів, які опосередковують таке отримання. Враховуючи вищевикладене, на теперішній час не має можливості підтвердити факт реального здійснення фінансово-господарських операцій платника податків з контрагентами-постачальниками та здійснення операцій з реалізації ТМЦ/послуг контрагентам-покупцям, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

ТОВ «ВКП ПРОМТЕХНІКА» () є суб`єктом господарювання, офіційно зареєстрованим 19 квітня 2012 року за номером запису: 1 103 102 0000 031604. Видами діяльності позивача є: Код КВЕД 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; Код КВЕД 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткованням; Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; Код КВЕД 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення (основний).

Судом встановлено, що на адресу позивача надходили письмові запити ГУ ДФС у Запорізькій області про надання пояснень та документального підтвердження щодо взаємовідносин з контрагентами-постачальниками, зокрема, від 03.10.2018 №33425/10/08-01-14-07-13 стосовно взаємовідносин з ТОВ «БУДМАКСТРОЙ» у липні 2018 року, від 30.11.2018 №42929/10/08-01-14-07-13 стосовно взаємовідносин з ТОВ «БУДМАКСТРОЙ» та ТОВ «ТРАНЗА» у серпні 2018 року, на які позивачем були надані відповіді про необґрунтованість нормами чинного законодавства України та безпідставність надання податкової інформації.

Головним управлінням ДФС у Запорізькій області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ВКП ПРОМТЕХНІКА» за періоди діяльності серпень 2016 року, жовтень 2016 року, серпень 2017 року, червень 2018 року, липень 2018 року, серпень 2018 року з метою встановлення своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток за 2016 рік, ІІ квартали 2017 року, півріччя та ІІІ квартали 2018 року та з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «БУДПРОМ-ІНВЕСТ» у серпні 2016 року, ТОВ «МАРКТОРГ» у жовтні 2016 року, ТОВ «РОНАН» у серпні 2017 року, ТОВ «ДОНМАРСЕРВІС» у серпні 2017 року, ТОВ «САФІНА ЛТД» у червні 2018 року, ТОВ «БУДМАКСТРОЙ» у липні та серпні 2018 року, ТОВ «ТРАНЗА» у серпні 2018 року, за результатами якої складений відповідний акт від 23 січня 2019 року №33/08-01-14-07/38191489.

Як зазначено у висновках Акту перевірки, перевіркою встановлено порушення позивача, зокрема:

1. п. 44.1 ст. 44, пп.134.1.1 п.134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2018 рік на загальну суму 2 113 519,00 грн., у т.ч. по періодам: 2016 рік 519 512,00 грн., ІІІ квартали 2017 року 475 659,00 грн., півріччя 2018 року 149 977,00 грн., ІІІ квартали 2018 року 968 371,00 грн.;

2. пп. 14.1.36, пп. 14.1.181, п. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п.198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 2 348 355,00 грн., в т.ч. по періодам: серпень 2016 року 60 515,00 грн., жовтень 2016 року 516 720,00 грн., серпень 2017 року 528 511,00 грн., червень 2018 року 166 641,00 грн., липень 2018 року 493 900,00 грн., серпень 2018 року 582 068,00 грн.

На підставі Акту перевірки та вказаних порушень відповідачем 20 березня 2019 року були прийняті податкові повідомлення-рішення:

№, яким збільшено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств в сумі 2 641 898,75 грн., у т.ч. за основним платежем 2 113 519,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 528 379,75 грн.

№, яким збільшено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість в сумі 2 935 443,75 грн., у т.ч. за основним платежем 2 348 355,00 грн., за штрафними (фінансовими ) санкціями 587 088,75 грн.

Вважаючи прийняті відповідачем рішення протиправними позивач звернувся до суду із даним позовом про їх скасування.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02 грудня 2010 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Податковий кодекс України).

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно з пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 Положення бухгалтерського обліку «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 березня 1999 року № 87, фінансова звітність це бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансовий стан, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства/установи за звітний період.

Звіт про фінансові результати це звіт про доходи, витрати і фінансові результати діяльності підприємства/установи.

Пунктом 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 «Звіт про фінансові результати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 березня 1999 року № 87 передбачено, що витрати це зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власниками) за звітний період.

Пунктом 32 цього ж положення встановлено, що прибуток (збиток) від звичайної діяльності до оподаткування визначається як алгебраїчна сума прибутку (збитку) від операційної діяльності, фінансових та інших доходів (прибутків), фінансових та інших витрат (збитків).

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від № 290 від 29 листопада 1999 року, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Згідно з пунктом 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від № 318 від 31 грудня 1999 року, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг; погашення одержаних позик; інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту); витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; балансова вартість валюти.

Податковим кредитом у розумінні підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

У силу положень підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку із, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту є податкова накладна, що видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, підтверджених сукупністю документів первинного бухгалтерського обліку, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту та витрат.

Такі висновки кореспондують приписам пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, у силу якого для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Таким чином, обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість задекларованих у податковій звітності показників податкового кредиту та витрат первинними документами покладається на платника податків.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У свою чергу, під господарською операцією згідно з статті 1 вказаного закону розуміється дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи, тобто податкові, видаткові накладні, рахунки, довіреності, акти виконаних робіт, акти прийому - передачі товарів, робіт, послуг оформлені на паперових носіях та при наявності таких обов`язкових реквізитів: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильності її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають фактично відбутись, вони повинні підтверджуватись належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, а також такі операції мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до акту перевірки від 23 січня 2019 року №33/08-01-14-07/38191489 позивач співпрацював із такими контрагентами, як: ТОВ «БУДПРОМ-ІНВЕСТ» у серпні 2016 року, ТОВ «МАРКТОРГ» у жовтні 2016 року, ТОВ «РОНАН» у серпні 2017 року, ТОВ «ДОНМАРСЕРВІС» у серпні 2017 року, ТОВ «САФІНА ЛТД» у червні 2018 року, ТОВ «БУДМАКСТРОЙ» у липні та серпні 2018 року, ТОВ «ТРАНЗА» у серпні 2018 року.

Так, відповідно до матеріалів справи встановлено, що 01 серпня 2016 року між ТОВ «БУДПРОМ-ІНВЕСТ» (Продавець) та ТОВ «ВКП ПРОМТЕХНІКА» (Покупець) укладено договір № 0108 про постачання запасних частин для тракторної та екскаваторної техніки.

На підставі вказаного договору ТОВ «БУДПРОМ-ІНВЕСТ» у серпні 2016 року поставило на адресу позивача товар, що підтверджується видаткової накладною №113 від 11.08.2016 на суму 363 090,70 грн., у т.ч. ПДВ 60 515,12 грн.

Розрахунки за поставлений товар відбувались у безготівковій формі шляхом переказу на розрахунковий рахунок ТОВ «БУДПРОМ-ІНВЕСТ» згідно з платіжними дорученнями №430 від 26.08.2016 на суму 38 124,53 грн., №436 від 30.08.2016 на суму 324 966,17 грн.

02 жовтня 2016 року між ТОВ «МАРКТОРГ» (Продавець) та ТОВ «ВКП ПРОМТЕХНІКА» (Покупець) укладено договір № 0210/1 про постачання запасних частин для тракторної та екскаваторної техніки.

На підставі вказаного договору ТОВ «МАРКТОРГ» у протягом жовтня 2016 року поставило на адресу позивача товар, що підтверджується видатковими накладними: №1210 від 12.10.2016 на суму 569 753,21 грн., у т.ч. ПДВ 94 958,87 грн., № 1710 від 17.10.2016 на суму 412 129,36, у т.ч. ПДВ 68 688,23 грн., №1710/2 від 17.10.2016 на суму 606 208,64 грн., у т.ч. ПДВ 101 034,77 грн., №1910/1 від 19.10.2016 на суму 409 532,22 грн., у т.ч. ПДВ 68 255,37 грн., №1910/2 від 19.10.2016 на суму 187 642,16 грн., у т.ч. ПДВ 31 273,69 грн., №2610 від 26.10.2016 на суму 469 093,14 грн., у т.ч. ПДВ 78 182,19 грн., №3110 від 31.10.2016 на суму 445 963,04 грн., у т.ч. ПДВ 74 327,17 грн. Факт придбання позивачем у контрагента товару підтверджується також податковими накладними.

Розрахунки за поставлений товар відбувались у безготівковій формі шляхом переказу на розрахунковий рахунок ТОВ «МАРКТОРГ» згідно з платіжними дорученнями №527 від 27.10.2016 на суму 300 000,00 грн., №541 від 01.11.2016 на суму 63 651,91 грн., №540 від 01.11.2016 на суму 43 273,58 грн., №550 від 03.11.2016 на суму 43 000,88 грн., №551 від 03.11.2016 на суму 19 702,43 грн., №571 від 11.11.2016 на суму 469 093,14 грн., №584 від 15.11.2016 на суму 46 826,12 грн., №608 від 01.12.2016 на суму 200 000,00 грн., №621 від 07.12.2016 на суму 350 000,00 грн., №637 від 13.12.2016 на суму 350 000,00 грн., №642 від 14.12.2016 на суму 370 000,00 грн., №653 від 16.12.2016 на суму 370 000,00 грн., №659 від 19.12.2016 на суму 400 000,00 грн., №95 від 06.02.2017 на суму 74 773,71 грн.

03 квітня 2017 року між ТОВ «РОНАН» (попередня назва ТОВ «ВІТАРУС-К») (Продавець) та ТОВ «ВКП ПРОМТЕХНІКА» (Покупець) укладено договір № 0304/5 про постачання запасних частин для тракторної та екскаваторної техніки.

На підставі вказаного договору ТОВ «РОНАН» у серпні 2017 року поставило на адресу позивача товар, що підтверджується видатковими накладними: №0108 від 01.08.2017 на суму 218 320,63 грн., у т.ч. ПДВ 36 386,77 грн., №0308 від 03.08.2017 на суму 385 411,20, у т.ч. ПДВ 64 235,20 грн., №0708 від 07.08.2017 на суму 81 789,00 грн., у т.ч. ПДВ 13 631,50 грн., №1008 від 10.08.2017 на суму 933 552,00 грн., у т.ч. ПДВ 155 592,00 грн., №1408 від 14.08.2017 на суму 360 684,96 грн., у т.ч. ПДВ 60 114,16 грн., №1408/2 від 14.08.2017 на суму 264 694,49 грн., у т.ч. ПДВ 44 115,75 грн., №2208 від 22.08.2017 на суму 166 605,60 грн., у т.ч. ПДВ 27 767,60 грн. Факт придбання позивачем у контрагента товару підтверджується також податковими накладними.

Розрахунки за поставлений товар відбувались у безготівковій формі шляхом переказу на розрахунковий рахунок ТОВ «РОНАН» згідно з платіжними дорученнями №594 від 21.08.2017 на суму 218 320,63 грн., №607 від 29.08.2017 на суму 385 411,20 грн., №611 від 29.08.2017 на суму 8 587,85 грн., №612 від 30.08.2017 на суму 98 022,96 грн., №619 від 31.08.2017 на суму 27 792,92 грн., №620 від 31.08.2017 на суму 37 871,92 грн., №654 від 06.09.2017 на суму 166 605,60 грн., №724 від 03.10.2017 на суму 322 813,04 грн., №723 від 03.10.2017 на суму 236 901,57 грн., №796 від 08.11.2017 на суму 700 000,00 грн., №816 від 20.11.2017 на суму 305 952,10 грн.

18 квітня 2017 року між ТОВ «ДОНМАРСЕРВІС» (попередня назва ТОВ «БРІСК-ТОРГ») (Продавець) та ТОВ «ВКП ПРОМТЕХНІКА» (Покупець) укладено договір № 1804/1 про постачання запасних частин для тракторної та екскаваторної техніки.

На підставі вказаного договору ТОВ «ДОНМАРСЕРВІС» у серпні 2017 року поставило на адресу позивача товар, що підтверджується видаткової накладною №1608 від 16.08.2017 на суму 760 005,12 грн., у т.ч. ПДВ 126 667,52 грн. Факт придбання позивачем у контрагента товару підтверджується також податковими накладними.

Розрахунки за поставлений товар відбувались у безготівковій формі шляхом переказу на розрахунковий рахунок ТОВ «ДОНМАРСЕРВІС» згідно з платіжними дорученнями №679 від 15.09.2017 на суму 79 800,54 грн., №847 від 06.12.2017 на суму 700 000,00 грн.

18 червня 2018 року між ТОВ «САФІНА ЛТД» (Продавець) та ТОВ «ВКП ПРОМТЕХНІКА» (Покупець) укладено договір № 1806/5 про постачання запасних частин для тракторної та екскаваторної техніки.

На підставі вказаного договору ТОВ «САФІНА ЛТД» у червні 2018 року поставило на адресу позивача товар, що підтверджується видатковими накладними від 18.06.2018 №380 на суму 503 845,06 грн., у т.ч. ПДВ 83 974,18 грн., та №381 на суму 496 002,48 грн., у т.ч. ПДВ 82 667,08 грн. Факт придбання позивачем у контрагента товару підтверджується також податковими накладними.

Розрахунки за поставлений товар відбувались у безготівковій формі шляхом переказу на розрахунковий рахунок ТОВ «САФІНА ЛТД» згідно з платіжними дорученнями №323 від 11.07.2018 на суму 384 948,88 грн., №460 від 04.10.2018 на суму 614 898,66 грн.

20 червня 2018 року між ТОВ «БУДМАКСТРОЙ» (Продавець) та ТОВ «ВКП ПРОМТЕХНІКА» (Покупець) укладено договір № 2006/7 про постачання запасних частин для тракторної та екскаваторної техніки.

На підставі вказаного договору ТОВ «БУДМАКСТРОЙ» у липні-серпні 2018 року поставило на адресу позивача товар, що підтверджується видатковими накладними: №101 від 02.07.2018 на суму 190 239,24 грн., у т.ч. ПДВ 31 706,54 грн., №131 від 02.07.2018 на суму 28 773,60 грн., у т.ч. ПДВ 4 795,60 грн., №132 від 02.07.2018 на суму 500 106,42 грн., у т.ч. ПДВ 83 351,07 грн., №102 від 09.07.2018 на суму 30 689,63 грн., у т.ч. ПДВ 5 114,94 грн., №194 від 16.07.2018 на суму 807 131,69 грн., у т.ч. ПДВ 134 521,95 грн., №195 від 16.07.2018 на суму 844 502,57 грн., у т.ч. ПДВ 140 750,43 грн., №196 від 23.07.2018 на суму 486 671,52 грн., у т.ч. ПДВ 81 111,92 грн., №197 від 30.07.2018 на суму 75 285,36 грн., у т.ч. ПДВ 12 547,56 грн., №47 від 01.08.2018 на суму 146 948,80 грн., у т.ч. ПДВ 24 491,47 грн., №48 від 01.08.2018 на суму 744 857,23 грн., у т.ч. ПДВ 124 142,87 грн., №49 від 13.08.2018 на суму 398 941,87 грн., у т.ч. ПДВ 66 490,31 грн., №68 від 01.08.2018 на суму 176 233,27 грн., у т.ч. ПДВ 29 372,21 грн., №149 від 16.08.2018 на суму 576 767,93 грн., у т.ч. ПДВ 96 127,99 грн., №150 від 16.08.2018 на суму 565 751,21 грн., у т.ч. ПДВ 94 291,87 грн. Факт придбання позивачем у контрагента товару підтверджується також податковими накладними.

Розрахунки за поставлений товар відбувались у безготівковій формі шляхом переказу на розрахунковий рахунок ТОВ «БУДМАКСТРОЙ» згідно з платіжними дорученнями №345 від 26.07.2018 на суму 30 689,63 грн., №346 від 26.07.2018 на суму 190 239,24 грн., №347 від 30.07.2018 на суму 28 773,60 грн., №348 від 30.07.2018 на суму 500 106,42 грн., №358 від 03.08.2018 на суму 486 671,52 грн., №359 від 03.08.2018 на суму 84 748,83 грн., №360 від 03.08.2018 на суму 7 904,96 грн., №361 від 03.08.2018 на суму 88 672,77 грн., №381 від 16.08.2018 на суму 700 000,00 грн., №391 від 28.08.2018 на суму 154 033,01 грн., №401 від 03.09.2018 на суму 700 000,00 грн., №467 від 10.10.2018 на суму 889 911,97 грн., №529 від 15.11.2018 на суму 300 000,00 грн., №588 від 20.12.2018 на суму 368 831,23 грн., №589 від 21.12.2018 на суму 313 670,74 грн., №591 від 22.12.2018 на суму 279 751,20 грн.

15 серпня 2018 року між ТОВ «ТРАНЗА» (Продавець) та ТОВ «ВКП ПРОМТЕХНІКА» (Покупець) укладено договір № 1818 про постачання запасних частин для тракторної та екскаваторної техніки.

На підставі вказаного договору ТОВ «ТРАНЗА» у серпні 2018 року поставило на адресу позивача товар, що підтверджується видатковими накладними №133 від 16.08.2018 на суму 82 744,80 грн., у т.ч. ПДВ 13 790,80 грн., №134 від 20.08.2018 на суму 39 659,86 грн., у т.ч. ПДВ 6 609,98 грн., №135 від 23.08.2018 на суму 657 967,92 грн., у т.ч. ПДВ 109 661,32 грн., №136 від 27.08.2018 на суму 102 533,72 грн., у т.ч. ПДВ 17 088,95 грн. Факт придбання позивачем у контрагента товару підтверджується також податковими накладними.

Розрахунки за поставлений товар відбувались у безготівковій формі шляхом переказу на розрахунковий рахунок ТОВ «ТРАНЗА» згідно з платіжними дорученнями №410 від 11.09.2018 на суму 220 489,23 грн., №416 від 14.09.2018 на суму 662 417,07 грн.

Перевезення запасних частин для тракторної та екскаваторної техніки від вищевказаних постачальників здійснювалось власними силами та автомобільним транспортом ТОВ «ВКП ПРОМТЕХНІКА», що підтверджено останнім під час перевірки наданими товарно-транспортними накладними.

Таким чином, фактичне здійснення господарських операцій підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які повністю відповідають вимогам, встановленим ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, скріплені печатками контрагентів.

Суд звертає увагу, що під час перевірки позивача всі первинні документи досліджувалися податковим органом та в акті перевірки відсутні будь-які зауваження до цих документів, не зазначено про надання не всіх документів тощо, тобто, первинними документами підтверджується здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами, а також правомірність формування витрат та сум податку на додану вартість по операціям з цими контрагентами на підставі належним чином оформлених та зареєстрованих податкових накладних.

Реалізацію продукції, придбаної у ТОВ «БУДПРОМ-ІНВЕСТ», ТОВ «МАРКТОРГ», ТОВ «РОНАН», ТОВ «ДОНМАРСЕРВІС», ТОВ «САФІНА ЛТД», ТОВ «БУДМАКСТРОЙ», ТОВ «ТРАНЗА», підтверджують документи з продажу її кінцевим споживачам, зокрема, АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», АТ «Марганецький гірничо- збагачувальний комбінат», ТОВ «АЕРЛАЙН», ТОВ «Джорджиан Манганезі» (Грузія), ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», ПрАТ «ДМЗ», ПАТ «Запоріжсталь», а видатковими накладними, митними деклараціями, довіреностями на отримання товару тощо.

Суд зауважує, що відповідно до принципу офіційності податковий орган повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов`язань та правомірності прийняття свого рішення.

У той час, як на підтвердження фактичного виконання господарських зобов`язань позивачем було надано належним чином оформлені первинні документами та доведено, що укладені договори постачання відповідають економічному змісту та діловій меті, а здійснені господарські операції спричинили зміни в структурі активів позивача.

Контролюючий орган в обґрунтування прийнятих спірних податкових повідомлень-рішень не навів обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на податковій інформації відносно контрагентів позивача, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Не подано відповідачем і жодних доказів на підтвердження недобросовісності ТОВ «ВКП ПРОМТЕХНІКА» як платника податків або можливої фіктивності його постачальників, як-от: пояснень посадових осіб щодо їх непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваних суб`єктів господарювання, судових рішень, вироків тощо.

Також слід зазначити, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, відсутність основних засобів у контрагентів, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентами платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентами, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

В своєму відзиві та Акті перевірки відповідач зазначає про дослідження руху товарів/послуг за ланцюгом постачання, як одного з аргументів податкового органу щодо фіктивного характеру операцій.

Втім, на переконання суду, такі дані жодним чином не можуть свідчити про нереальність/фіктивність правочинів позивача з контрагентами-постачальниками, оскільки посилання на неможливість встановлення походження товарів за ланцюгом постачання не можуть бути доказом безтоварного характеру господарських операцій.

В даному випадку, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Не виконання податкових обов`язків контрагентами платника податків не може бути безумовним свідченням недостовірності даних податкового обліку платника податків, якщо не встановлені обставини, які свідчать про сприяння останнім у такому невиконанні.

В контексті викладеного, обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про їх нереальність чи про те, що позивач як платник податків діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які міг допустити його контрагент чи інші учасники ланцюга постачання, або ж про те, що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій було одержання позивачем податкової вигоди, контролюючий орган під час розгляду справи не надав.

При цьому, відповідачем також не подано належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його постачальників, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем та його контрагентами розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Також, норми податкового законодавства не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) як критерій правового статусу платника податків (позивача) щодо отримання податкових преференцій, зокрема і у формі податкового кредиту.

Факт неподання контрагентом податкової звітності чи відсутності певної інформації в податковій звітності товариства, зокрема щодо наявності найманих працівників, основних засобів тощо сам по собі не може свідчити про відсутність факту здійснення ним господарської діяльності, а лише може бути підставою для висновку щодо допущення останнім порушення вимог законодавства при складанні податкової звітності.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №817/1422/13-а.

Верховний Суд в постанові від 06 лютого 2018 року у справі №804/4940/14 зазначив, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Таких висновків дійшов Верховний Суд і в постанові від 30 січня 2018 року у справі №2а/1770/3360/12, від 19 червня 2018 року у справі №826/7704/16 (адміністративне провадження №К/9901/38191/18).

Також, наявність певної аналітичної інформації з інформаційних систем податкового органу або відомості, одержані від інших підрозділів податкової служби чи інших органів державної влади, можуть свідчити лише про наявність у податкового органу певних сумнівів, однак не доказують з достовірністю того факту, що в дійсності позивач не міг отримати товар від контрагентів, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, складених за наслідками проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентом та не є належними доказами в розумінні процесуального закону.

Як слідує із висновку Верховного Суду (постанова від 20 березня 2018 року у справі №804/939/16, адміністративне провадження №К/9901/376/17) податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.

Щодо наявності інших кримінальних проваджень стосовно контрагентів ТОВ «БУДПРОМ-ІНВЕСТ», ТОВ «МАРКТОРГ», ТОВ «РОНАН», ТОВ «ДОНМАРСЕРВІС», ТОВ «САФІНА ЛТД», ТОВ «БУДМАКСТРОЙ», ТОВ «ТРАНЗА», відповідачем проігноровано, що позивач не може нести відповідальність за дії контрагента при відсутності власної вини, інакше порушуються основні конституційні засади: дотримання принципу справедливості як невід`ємного елементу верховенства права (стаття 8 Конституції України), індивідуальний характер відповідальності, тобто що відповідати має саме той, хто припустився порушення (стаття 61 Конституції України), забезпечення доведеності вини (стаття 129 Конституції України).

Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

Стосовно висновків відповідача про наявність недоліків у товарно-транспортних накладних, зокрема, відсутність інформації про серію та номер водійського посвідчення водіїв, які здійснювали транспортування ТМЦ, суд зазначає наступне.

У відповідності до абзацу 9 частини другої статті 9 Закону № 996-ХІV неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Таким чином, окремі недоліки товарно-транспортної накладної також не свідчать про нереальність господарської операції, оскільки з вказаних вище ТТН можна ідентифікувати осіб, до брали участь у господарській операції.

Крім того, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є первинним документом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг. Відсутність товарно-транспортної накладної або оформлення її з певними дефектами сама по собі не свідчить про нереальність господарської операції з придбання товару в цілому.

Безпосереднього зв`язку між відсутністю товарно-транспортних накладних та підставою, моментом та правилами формування податкового кредиту Відповідачем не доведено.

Оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, або ж наявність певних недоліків у її заповненні, не може беззаперечно свідчити про відсутність реальних господарських операцій, а відтак, і не може бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість. До того ж, судом встановлено, що позивач у даному конкретному випадку не був учасником транспортних відносин та з урахуванням особливостей, передбачених договором, мав прийняти товар у себе на складі, у зв`язку з чим наявність у нього, в даному конкретному випадку, транспортних документів не є обов`язковою

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постановах від 02 жовтня 2018 року у справі № №804/7239/15, від 27 лютого 2018 року у справі №813/1974/17, 04 квітня 2018 року у справі №808/2519/15, від 27 серпня 2018 року у справі № №804/2952/14, від 18 жовтня 2019 року у справі №813/300/16.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновки про порушення позивачем податкового законодавства, зроблені відповідачем в Акті перевірки, є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим спірні рішення контролюючого органу, прийняті відповідачем на підставі встановлених Актом порушень, є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що відповідачем не доведено обставини встановлені у акті перевірки від 23 січня 2019 року №33/08-01-14-07/38191489, через що податкові повідомлення-рішення від 20 березня 2019 року № та № підлягають скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, у зв`язку із чим позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПРОМТЕХНІКА» (69002, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, буд. 71, код за ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області № від 20 березня 2019 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПРОМТЕХНІКА» збільшено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств в сумі 2 641 898,75 грн., у т.ч. за основним платежем 2 113 519,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 528 379,75 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області № від 20 березня 2019 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПРОМТЕХНІКА» збільшено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість в сумі 2 935 443,75 грн., у т.ч. за основним платежем 2 348 355,00 грн., за штрафними (фінансовими ) санкціями 587 088,75 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПРОМТЕХНІКА» (69002, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, буд. 71, код за ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 19 210,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті десять гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 06 квітня 2020 року.

Суддя Д.В.Татаринов