Справа № 296/2015/20
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2020-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 296/2015/20

Головуючий у 1-й інстанції: Рожкова О.С.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

08 квітня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Іваненко Т.В. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області до Громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації,

В С Т А Н О В И В :

Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області звернулось до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до Громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації із розміщенням в пункт тимчасового перебування іноземців строком на 6 (шість) місяців.

В обґрунтування позову позивач вказав, що 11.03.2020 у місті Житомирі працівниками ВБЗПТЛ ГУНП в Житомирській області виявлено громадянина Республіки Індія який перебуває на території України без паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, без достатнього фінансового забезпечення та наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. З врахуванням вимог ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивач підлягає затриманню з метою ідентифікації, так як іноземці, які незаконно перебувають в Україні, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та, в подальшому, забезпечення примусового видворення за межі України.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 березня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю. Затримано громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 з метою ідентифікації із розміщенням його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість) місяців.

Не погоджуючись із рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 березня 2020 року, представник відповідача - Громадянина Республіки ОСОБА_2 , адвокат Соломонюк Святослав Анатолійович подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. На переконання апелянта, затримуючи громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 з метою ідентифікації із розміщенням його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість) місяців, позивач діяв з порушенням вимог чинного законодавством України. Просить суд задовольнити вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.

Враховуючи встановлений на всій території України «особливий» режим «карантину», положення ч.6 ст.262, ст.263 КАС України, характер спірних правовідносин, а також з метою запобігання поширенню як на території України, так і приміщеннях 7 ААС, респіраторної хвороби «COVID-19», спричиненої «коронавірусом SARS-CoV-2» та убезпечення як сторін по справі, так і працівників суду від вищевказаної особливо небезпечної інфекційної хвороби, колегія суддів приходить до здійснення апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Представник відповідача, адвокат Соломонюк Святослав Анатолійович, який прибув до Сьомого апеляційного адміністративного суду, не заперечив проти здійснення апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 березня 2020 року у місті Житомирі працівниками ВБЗПТЛ ГУНП в Житомирській області виявлено громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 , який перебуває на території України без паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, без достатнього фінансового забезпечення та наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованність позовних вимог позивача. Зокрема, на переконання суду, оскільки громадянин Республіки Індія ОСОБА_1 знаходиться на території України незаконно, законних підстав перебування його на території України судом не встановлено, з врахуванням вимог ст.30 Закону він підлягає затриманню з метою ідентифікації із розміщенням в пункт тимчасового перебування іноземців строком на 6 (шість) місяців.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про помилкове застосування норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України №3773-VI від 22.09.2011 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон).

За приписами частин 1, 3 статті 9 Закону іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Нормами частини 1, 2 стаття 21 Закону в`їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані подавати інформацію про підтвердження наявності фінансового забезпечення на вимогу уповноважених законом службових осіб.

Частинами 3, 4 ст. 30 Закону визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №360 ДМС України приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Згідно п.7 цього Положення ДМС України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи.

Нормами ч. 1 ст. 289 КАС України визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів серед яких: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Таким чином, закон передбачає дві підстави для затримання іноземця, а саме: 1) в разі якщо особа, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі; 2) у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

Враховуючи, що в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції відсутня вказівка на те, що стосовно відповідача приймалося рішення про примусове повернення, або про те, що йдеться про необхідність його примусового видворення, колегія суддів приходить до висновку, що суд керувався другою підставою для затримання - відсутність документа, що дає право на виїзд з України.

Разом з тим апеляційний судом встановлено, що у відповідача, станом на момент розгляду справи був наявний оригінал паспорта громадянина Індії. В апеляційній скаргі представник апелянта наголошує, що під час затримання Громадянин Республіки Індія ОСОБА_1 надавав свій паспорт для огляду співробітникам поліції, які його затримали. У подальшому ніхто про наявність паспорта не запитував. Під час поміщення до Чергінівського ПТПІ відповідач разом з іншими речами надав до адміністрації закладу оригінал свого паспорта.

Ухвалою суду від 07 квітня 2020 року апеляційним судом витребувано з з Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України належним чином засвідчену копію паспорту громадянина Республіки Індія LOVELESH KUMAR №N0889457, виданого 02.07.2015 року.

На запит суду, 08 квітня 2020 року Чергінівським ПТПІ направлено на адресу суду копію зазначеного вище паспорта відповідача.

Таким чином, враховуючи встановлені у справі обставини та надані сторонами докази, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав для затримання Громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 , оскільки під час апеляційного розгляду справи підтверджено наявність у нього оригіналу паспорта громадянина Республіки Індія LOVELESH KUMAR НОМЕР_1 N0889457, виданого 02.07.2015 року.

Крім того апеляційний суд звертає увагу на порушення судом першої інстанції права відповідача на правову допомогу, визначеного ст. 59 Конституції України, п.8 ч.1 ст. 14 Закону України "Про безоплатну правову допомогу".

Так, статтею 13 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" встановлено, що безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя. Безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: захист; здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; складення документів процесуального характеру.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають особи, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону, з моменту подання особою заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, до прийняття остаточного рішення за заявою, а також іноземці та особи без громадянства, затримані з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, з моменту затримання.

Згідно з пунктом 9 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України, Службою безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150, у кожному випадку затримання іноземця більше ніж на три години щодо його примусового повернення або з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення невідкладно інформується регіональний Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Як зазначив Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 11 лютого 2020 року у справі №473/4762/19, вимога надання правової допомоги з моменту затримання особи є обов`язком, встановленим Законом.

У відповідності до вимог ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, у ній відсутні відомості про те, що існували будь-які підстави для обмеження доступу до правової допомоги, оскільки відомостей від Центру вторинної правової допомоги щодо отримання повідомлення про затримання особи та рішення Центру вторинної допомоги про надання чи відмови у наданні правової допомоги, матеріали справи не містять.

Отже колегія суддів констатує порушення права відповідача на правову допомогу, що в свою чергу потягло за собою допущення судом першої інстанції неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

За результатом апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що дії позивача, як суб"єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, що виникли між сторнами не відповідають критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України, а відтак, приходить до висновку про необгрунтованність позовних вимог щодо необхідності затримання громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 з метою ідентифікації із розміщенням його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість) місяців.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при задоволенні позову допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми процесуального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 43, 46, 243, 250, 288, 289, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 березня 2020 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Іваненко Т.В. Граб Л.С.