Справа № 153/972/19
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2020-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 153/972/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дзерин М.М.

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

08 квітня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Вінницькій області на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2020 року (прийняте у м. Ямпіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного інспектора з охорони навколишнього середовища у Вінницькій області (відповідач 1), Державної екологічної інспекції у Вінницькій області (відповідач 2) про поновлення строку на оскарження постанови, оскарження неправомірних дій відповідача, скасування постанови про закриття справи,

В С Т А Н О В И В :

позивач 04.07.2019 звернувся із позовом до суду в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати як незаконну та упереджену постанову № 06/208, від 14.06.2019 і закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 21.02.2020 позов задоволено.

Скасувано постанову №06/208 від 14.06.2019 прийняту державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Вінницької області про закриття справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 65 КУпАП щодо позивача на підставі ст. 38 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ст. 65 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано протокол № 010221 від 13.06.2019, та не досліджено викладені факти та посилання на докази у відповідних графах протоколу, що в свою чергу призвело до прийняття незаконного рішення.

Крім того, судом першої інстанції всупереч вимогам КАС порушено процесуальний порядок вирішення клопотання про залишення позову без розгляду без винесення відповідної ухвали.

Позивач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи заяв від учасників справи про розгляд справи за їх участю, враховуючи положення ст. 30 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення", ст. 11 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб», п. 2 ч. 2 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короно вірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 N 530-IX, керуючись постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 N 211 та рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 та рекомендації Ради суддів України від 16.03.2020 N 9рс-186/20 про запровадження особливого режиму роботи судів на період проведення карантинних заходів, з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID -19 , спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, колегія суддів ухвалила подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

Згідно копії протоколу від 13.06.2019 № 010221 19.04.2018 позивач здійснив незаконну порубку дерев, а саме: породи дуб діаметром пнів біля шийки кореня 20 см - 2 шт, 30 см-2 шт, 36 см -3 шт, 38 см -1 шт., 42 см -1 шт. в кварталі 30 виділ 11 ДП «Могилів-Подільський райагроліс» ВОКСЛП «Віноблагроліс» на території Ямпільської міської ради без відповідних дозвільних документів, чим вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ст. 65 КУпАП та ст.ст. 105, 107 ЛК України.

Відповідно до постанови про закриття справи №06/208 від 14.06.2019 справу про адміністративне правопорушення відносно позивача ОСОБА_1 закрито. Водночас у постанові про закриття справи №06/208 від 14.06.2019 не зазначено підстави закриття провадження у справі. У постанові відсутні посилання на норми діючого законодавства, яке регулює підстави закриття провадження у справі.

Не погоджуючись з такими діями позивач звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не надано достатніх доказів та належним чином не зафіксовано факт вчинення саме позивачем правопорушення, передбаченого ст. 65 КУпАП, а тому вина позивача у порушенні ст.ст.105,107 ЛК України не встановлена та не доведена.

Окрім цього, 11.12.2019 постановою ККС ВС у справі № 153/1289/19 скасовано ухвалу Ямпільського районного суду Вінницької області від 11.03.2019 про закриття кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.2 ст.246 КК України - а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Стосовно доводів відповідача викладених в апеляційній скарзі щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, при вирішенні питання про поновлення строку на оскарження постанови від 14.06.2019 про закриття справи № 06/208 суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Строки звернення до адміністративного суду передбачені статтею 122 КАС України.

Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч. 1).

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень (ч. 2).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3).

Частина 2 ст. 286 КАС України визначає, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ч. ч. 1, 3ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Згідно ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Тобто, законодавцем визначено спеціальний 10-денний строк для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, який обчислюється з дня вручення такої постанови.

При цьому, слід враховувати, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для повернення адміністративного позову, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Виходячи із змістуст.123 КАС України, якою встановлено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, суд залишає позовну заяву без розгляду у разі, якщо особою не подано у встановлений строк заяву про поновлення пропущеного строку або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними.

Отже, наслідком пропущення процесуальних строків є залишення позовної заяви без розгляду. Виключенням з цього правила є факт визнання судом причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою своєчасного виконання учасниками адміністративного судочинства передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд повинен звертати увагу на усі доводи позивача; на тривалість строку, який пропущено; на поведінку позивача протягом цього строку; на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності. Суди повинні гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 у справі №473/653/17.

Згідно матеріалів справи позивач просить скасувати постанову про закриття справи №06/208 від 14.06.2019.

Так, позивач у поясненннях викладених в позовній заяві щодо поважності пропуску строку звернення до суду зазначиив, що саме 30.06.2019 за місцем свого проживання в поштовому ящику ним було виявлено лист з оскаржуваною постановою про закриття справи №06/208 від 14.06.2019, даний факт також було встановлено судом першої інстанції у судовому засіданні.

Крім того, з копії постанови про закриття справи №06/208 від 14.06.2019 вбачається, що у графі «підпис особи, притягнутої до адміністративної відповідальності» підпис позивача відсутній.

Відповідач в свою чергу зазначає, що відповідно до інформації з офіційного сайту Укрпошти, щодо відстеження поштових відправлень, останній запис руху поштового відправлення за №482 є 18.06.2019 «вручення особисто». Водночас з фіскального чека «Укрпошти» від 14.06.2019 вбачається, що рекомендоване повідомлення на ім`я ОСОБА_1 було направлено в м. Ямпіль, без зазначення точної адреси місця проживання позивача. Достовірна інформація на офіційному сайті Укрпошти, щодо відстеження поштового відправлення №482 відсутня та відповідачем не надано рекомендоване повідомлення №482 із підписом ОСОБА_1 про вручення йому особисто поштового відправлення 18.06.2019 (про що зазначається відповідачем).

При цьому, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі Bellet v. Frаnсе, де Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Суду, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання поважними причин пропуску строку оскарження постанови про закриття справи №06/208 від 14.06.2019 та поновлення строку на оскарження цієї постанови.

Перевіряючи наведені в апеляційній скарзі доводи в частині порушення судом першої інстанцій норм матеріального права при вирішенні спору по суті, колегія суддів виходить з таких міркувань.

Главою 7 КУпАП встановлена відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері охорони природи, використання природних ресурсів, охорони культурної спадщини, зокрема статті 65 цього Кодексу, передбачено, що незаконна порубка і пошкодження дерев і чагарників; знищення або пошкодження лісових культур, сіянців або саджанців у лісових розсадниках і на плантаціях, а також молодняка природного походження і самосіву на площах, призначених під лісовідновлення, тягне за собою накладення штрафу на громадян у розмірі від п`яти до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від семи до дванадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.65-1 КУпАП знищення або пошкодження полезахисних лісових смуг, захисних лісових насаджень вздовж берегів річок, каналів, навколо водних об`єктів, гідротехнічних споруд, на смугах відводу автомобільних доріг, залізниць та інших захисних лісових насаджень - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`яти до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від семи до дванадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що знищення або пошкодження полезахисних лісових смуг, захисних лісових насаджень вздовж автомобільних доріг визнається адміністративним правопорушенням, за вчинення якого встановлюється відповідальність.

У справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 24421 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів (стаття 255 КУпАП).

Стаття ж 2421 КУпАП зазначає, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, розглядає справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені статтями 59-771 цього Кодексу.

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право Головний державний інспектор України з охорони навколишнього природного середовища та його заступники, старші державні інспектори України з охорони навколишнього природного середовища, державні інспектори України з охорони навколишнього природного середовища, головні державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя та їх заступники, головні державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища Чорного і Азовського морів та їх заступники, старші державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища, державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища відповідних територій.

Відповідно до положень ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності (ст.280 КУпАП).

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Порядок оформлення матеріалів посадовими особами Державної екологічної інспекції України та її територіальних органів при провадженні у справах про адміністративні правопорушення встановлено розділом 2 Інструкції з оформлення органами Державної екологічної інспекції України та її територіальними органами матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05.07.2004 № 264 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.07.2004 за № 934/9533; далі - Інструкція).

При вчиненні громадянами і посадовими особами адміністративних правопорушень у сфері охорони навколишнього природного середовища уповноважені на те посадові особи органів Держекоінспекції України та громадські інспектори з охорони довкілля згідно зі статтею 255 КУпАП складають протокол про адміністративне правопорушення (пункт 2.1 розділу 1 Інструкрції).

Згідно з пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції протокол складається на місці виявлення правопорушення. У разі неможливості складення протоколу на місці вчинення правопорушення, якщо складання протоколу є обов`язковим, посадові особи органів Держекоінспекції України можуть доставляти порушника (ів) до органів, визначених у статті 259 КУпАП.

При складанні протоколу вказується частина статті та стаття КУпАП, згідно з якою наступає адміністративна відповідальність за вчинені протиправні дії.

У протоколі обов`язково зазначаються: дата і місце його складання (число, місяць і рік складання протоколу, найменування населеного пункту, де його складено); посада, прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка склала протокол; відомості про особу порушника, а саме: прізвище, ім`я, по батькові; число, місяць, рік та місце народження; сімейний стан, у тому числі кількість утриманців (у разі наявності інформації); фактичне місце проживання (поштова адреса); місце роботи (повна назва підприємства без застосування абревіатур та його поштова адреса) або навчання особи, а якщо особа не працює, то про це робиться відмітка; відомості щодо заробітної плати (у разі наявності інформації).

Суть правопорушення повинна бути описана таким чином, щоб вона найточніше відповідала термінології, що вживається у законах України, які передбачають відповідальність; нормативно-правові акти, які передбачають відповідальність за вчинене правопорушення (з обов`язковим зазначенням статей (їх частин), пунктів, абзаців тощо); прізвища, ім`я та по батькові, адреси свідків, якщо вони є. У протоколі може зазначатися як домашня адреса, так і адреса службової особи або контактний телефон, за яким їх можна викликати; пояснення порушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи (відомості про наявність актів обстеження підприємств, установ, організацій і об`єктів, відмітки про наявність документів та речей, які слугують доказами в справі, тощо); заподіяна матеріальна шкода (у разі наявності); відмітка про отримання особою, яка вчинила адміністративне правопорушення, другого екземпляра протоколу (пункт 2.4 розділу 2 Інструкції).

Відповідно до пункту 2.11 розділу 2 Інструкції протокол підписується особою, яка його склала, порушником (законними представниками) і свідками, якщо вони є. У разі відмови порушника від підписання протоколу в ньому робиться запис про це. Порушник має право додати до протоколу пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви відмови від його підписання. У разі коли порушник пише пояснення на окремому аркуші, в протоколі про це робиться відмітка.

Особа, яка склала протокол, роз`яснює порушнику його права та обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статті 268 КУпАП, про що порушник ставить свій підпис, а в разі відмови від підпису робиться відмітка у протоколі, та вручається чи надсилається повідомлення щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення (додаток 3) (пункт 2.13 розділу 2 Інструкції).

Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дотримуючись вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Зі змісту ч. 1 ст. 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку.

Тобто для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами, виключається можливість закрити провадження у адміністративній справі саме за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Крім того, за змістом статті 247 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення відносно особи може бути закрита як з реабілітуючих, так і нереабілітуючих підстав.

Так, п.1 ст.247 КУпАП, зокрема, передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, що є реабілітуючою підставою для закриття провадження.

Закриття провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП, відповідно, є нереабілітуючою підставою для закриття провадження.

Таким чином, встановлення вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, повинно вирішуватись в залежності від стадії провадження, на якій виникли обставини, передбачені ст.247 КУпАП, що виключають провадження у справі, а також з урахуванням позиції особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо підстав для закриття провадження у справі.

Так, відповідно до постанови про закриття справи №06/208 від 14.06.2019 справу про адміністративне правопорушення відносно позивача ОСОБА_1 закрито, однак у вказаній постанові не зазначено підстави закриття провадження у справі.

Разом з тим, згідно постанови Верховного Суду у складі колегії Касаційного кримінального суду від 11.12.2018 у справі №153/1289/18 у кримінальному провадженні №0000124 ухвалу Ямпільського районного суду Вінницької області від 11.03.2019 та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 07.05.2019 відносно ОСОБА_1 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У ході судового розгляду даної справи Верховним Судом встановлено, що рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК констатує відсутність злочинності та караності діяння за змістом нового кримінального закону і, відповідно, не тягне для особи будь-яких кримінально-правових наслідків, навпаки, спрямоване на захист прав цієї особи, а тому, враховуючи, що питання про кримінальну відповідальність за діяння, яке втратило якість злочинності, виключається в принципі, то й кримінальне переслідування відносно підозрюваного, обвинуваченого підлягає припиненню. А тому суд у судовому провадженні (не тільки підготовчому) не може не відреагувати на зміну державою оцінки певного діяння, і має у процесуальному порядку відреагувати на скасування кримінальної відповідальності за діяння.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції під час судового розгляду має право закрити кримінальне провадження на підставі пункту 4 частини 1 статті 284 КПК, за наявності для цього підстав, а тому доводи касаційної скарги в частині того, що суд при прийнятті рішення не може керуватись ч.1 ст. 284 КПК є безпідставними.

Крім того, ККС ВС зазначив, що з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, отримавши докази від сторони обвинувачення, без надання оцінки діям обвинуваченого, який наполягав на відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, закрив провадження з підстав, визначених п.4 ч.1 ст. 284 КПК, відповідно до якого кримінальне провадження закривається в разі, якщо набрав чинності закон, яким скасовано кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою. При цьому судом не встановлено та не зазначено в ухвалі, чи вчинював ОСОБА_1 діяння, яке було інкриміноване йому стороною обвинувачення, та фактично встановлено його причетність до інкримінованого йому діяння без наведення ґрунтовних мотивів.

Зазначена постанова ККС ВС набрала законної сили 11.12.2019.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Положеннями ст.129 Конституції України проголошено основні засади здійснення судочинства, серед яких - змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу вимог ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Колегія суддів зазначає, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).

Таким чином, відповідачем 1 безпідставно приймалась до уваги в якості доказу та встановлення вини ОСОБА_1 , ухвала Ямпільського районного суду Віннницької області від 11.03.2019. Даним рішенням вина ОСОБА_1 у скоєнні злочину за ч.2 ст.246 КК України встановлена не була, а отже й факт незаконних дій ОСОБА_1 був недоведеним.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими твердження відповідача 1 викладені у апеляційній скарзі, щодо протиправності врахування судом першої інстанції постанову від 11.12.2019 ККС ВС у справі №153/1289/18, оскільки її було подано позивачем з порушенням процесуального строку з огляду на таке.

Відповідно до ч.8 ст.79 КАС України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З матеріалів справи слідує, що позивач звернувся до суду з даним позовом 04.07.2019. Водночас, постанова ККС ВС була прийнята 11.12.2019. Отже, дану постанову позивач не міг подати до суду відповідно до ч. 2 ст. 79 КАС України, з причин, що не залежали від нього.

Крім того, відповідачем на якого КАС України покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення не надано достатніх доказів та належним чином не зафіксовано факт вчинення саме позивачем правопорушення, передбаченого ст.65 КУпАП, а відтак вина позивача у порушенні ст.ст.105,107 ЛК України належним чином не встановлена та не доведена.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту підписання і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.