Справа № 420/5430/19
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5430/19
УХВАЛА
06 квітня 2020 року м. Одеса
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю її чоловіка, ОСОБА_2 , внаслідок захворювань, отриманих в період проходження військової служби. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 , з врахуванням висновків суду по цій справі. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

25.03.2020 року за вх.№ЕП/13318/20 до суду надійшла заява Міністерства оборони України про відстрочення виконання судового рішення у справі № 420/5430/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заяви зазначено, що у зв`язку з прийняттям Постанови КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на території України запроваджено карантин з 12 березня до 3 квітня 2020 р. на усій території України У Міністерстві оборони України вносяться необхідні зміни щодо умов службової діяльності військовослужбовців та працівників з урахуванням профілактичних, протиепідемічних заходів для збереження життя і здоров`я людей, що впливає на порядок роботи відповідних структурних підрозділів, комісійних органів за умови мінімізації людських контактів.

Для виконання рішення суду та розгляду заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги має відбутися засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у складі 10 чоловік (згідно Наказу Міністерства оборони України від 26.10.2016 року № 564) в умовах обмежувальних карантинних заходів для недопущення поширення інфекційної хвороби.

В умовах епідемічної загрози для життя та здоров`я населення України обмежувальні карантинні заходи істотно ускладнюють виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 року.

Враховуючи вищезазначене, заявник просить суд відстрочити виконання судового рішення.

Представник заявника у судове засідання не прибув про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Представник позивача у судове засідання не прибув про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, розгляд заяви просив проводити без його участі.

Частиною другою статті 378 КАС України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення статті 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути дану заяву в порядку письмового провадження.

Рішення від 26 листопада 2019 року залишено без змін Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2020 року.

Відповідно до ч.3 ст.378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 4 ст. 378 КАС України встановлено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Вказана норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається судом. Підставою для відстрочки, розстрочки, виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим судом способом.

При цьому необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 378 КАС України, ця норма не вимагає. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

При цьому положення КАС України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання.

Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 90 такого кодексу. Відповідно до вказаної статті суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. З урахуванням наведеного, суд самостійно вирішує питання стосовно достовірності доказів, достатності їх для винесення рішення, істинності відомостей, які містяться в доказах.

При цьому, в даному випадку у відповідності до вимог частини першої статті 77 КАС України, обов`язок щодо доказування, покладено на особу, що звертається з відповідною заявою про відстрочення виконання судового рішення.

Також відповідно до статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що представником заявника не надано до заяви про відстрочення виконання судового рішення належних та достатніх доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про неможливість виконання рішення суду чи суттєве ускладнення його виконання.

При цьому, суд критично ставиться до посилання заявника на запровадження на усій території України з 12 березня до 3 квітня 2020 р. карантину.

По перше: Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях по справах «Іммобільяре Саффі проти Італії», «Горнсбі проти Греції», «Жовнер проти України», «Бурдов проти Росії», «Ясіун`єне проти Литви», «Руйану проти Румунії» наголошує на тому, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

У контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова "судового розгляду".

Отже, механізм ефективного судового захисту обумовлює у необхідних випадках застосування процедури виконання рішень суду.

Відповідно до ч.ч.2,4 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

По друге: Міністерство оборони України - це центральний орган виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні сили України.

Міноборони України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у сфері оборони.

Заявник, не надав документів, які б вказували на затверджені зміни щодо умов службової діяльності Міністерства, зокрема Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у складі 10 чоловік, в умовах обмежувальних карантинних заходів.

Отже, доводи заявника на користь надання відстрочення виконання рішення суду недостатньо аргументовані.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

З огляду на вищевикладене заява про надання відстрочки не може бути задоволена за відсутності належних доказів тих обставин, на які посилається заявник в обґрунтування заявлених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 72, 76, 77, 90, 241, 243, 256, 378 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника Міністерства оборони України про відстрочення виконання рішення суду за вхід. № ЕП/13318/20 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки визначені статтею 295, 297 КАС України.

Суддя Л.М. Токмілова