Справа № 380/1450/20
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2020-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/1450/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі: головуючого судді Карп`як О.О., секретар судового засідання Лубоцька Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору АТ «Ощадбанк», про визнання протиправною та скасування постанови,-

в с т а н о в и в:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (79066, м. Львів, пр. Червоної Калини, 109) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 15.01.2020 року ВП № 60977124, винесену головним державним виконавцем Сихівського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ (м. Львів) Голенко Мартою Василівною.

Ухвалою суду від 21 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін з особливостями встановленими ст. 268, 287 КАС України.

Вищезазначеною ухвалою витребувано у відповідача, Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №60977124.

Ухвалою від 27.02.2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача АТ «Ощадбанк».

Ухвалою від 27.02.2020 року відкладено розгляд справи для подання додаткових доказів на 16.03.2020.

Ухвалою від 16.03.2020 року відкладено розгляд справи за клопотанням відповідача та третьої особи на 08.04.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне. Постановою державного виконавця ВП № 60977124 від 15.01.2020 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 464/9118/15-ц, виданого 23.01.2017 р. Сихівським районним судом м. Львова про стягнення з позивача на користь АТ «Ощадбанк» 13172,77 доларів США. 27 січня 2020 року головним державним виконавцем Сихівського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ (м. Львів) Голенко М.В. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із поданням стягувачем, АТ «Ощадбанк» заяви про повернення виконавчого документа. 29 січня 2020 року державним виконавцем Сихівського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ (м. Львів) Лодинською О.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61095732 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 15.01.2020 р. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10% суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Тобто підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби. Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавче провадження № 60977124 було завершено виконавцем шляхом винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв`язку із поданням стягувачем АТ «Ощадбанк» заяви про повернення виконавчого документа, тобто не відбулось фактичне виконання судового рішення, а тому виконавчий збір не підлягає стягненню з позивача. Просить позов задоволити.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити з наступних підстав. Стягнення з боржника виконавчого збору під час відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України. Дана правова позиція висвітлена в постановах Верховного Суду від 23.01.2019 року (справа № 703/1086/17), від 13.02.2019 року (справа № 295/13991/16-а) та від 19.09.2019 року (справа № 420/1373/19). Згідно ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. З огляду на зазначене, частина третя статті 40 Закону України № 1404-VIII є спеціальною нормою, яка регулює окремі випадки стягнення виконавчого збору, а тому загальні правила встановлені частина першою та другою статті 27 зазначеного закону не можуть застосовуватися.

29.01.2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови ВП № 60977124 від 15.01.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 1 317,27 доларів США. Оскільки боржником рішення суду виконано не було, у відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Отже, позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

В судовому засіданні представник позивача просив позов задоволити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи просив позов задоволити, підтримав позицію позивача.

В судове засідання, призначене на 08.04.2020 року учасники справи не з`явились.

06.04.2020 року за вх. №18284 надійшла заява позивача про продовження розгляду справи без його участі.

На електронну адресу суду надійшло клопотання третьої особи (вх.№2206ел) про розгляд справи без їх участі, від відповідача про відкладення розгляду справи (2418ел).

Вказані клопотання третьої особи та відповідача не підписані електронним цифровим підписом.

Відповідно до статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування тощо щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Судом встановлено, що відповідач та третя особа направили на електронну адресу Львівського окружного адміністративного суду клопотання, які не містить особистого підпису таких учасників справи (їх представників).

Суд звертає увагу, що відповідно до вимог КАС України, заяви та клопотання, тощо, які надаються суду повинні містити особистий підпис учасника справи.

Відповідно до частини сьомої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною десятою статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Пунктом 15 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.Станом на теперішній час Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система не функціонує.

Закон України "Про електронний цифровий підпис" від 22 травня 2003 року № 852-IV (далі - Закон № 852), в редакції на час подання скарги, визначає правовий статус електронного цифрового підпису та регулює відносини, що виникають при використанні електронного цифрового підпису.

Відповідно до статті 1 Закону № 852, електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

За приписами статей 3 та 4 Закону № 852, електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. З огляду на вищевикладене суд зазначає, що відсутність ЕЦП на електронному документі свідчить, що такий документ не підписаний у визначений законом спосіб.

Суд зазначає, що з врахуванням вищевикладеного, клопотання, які подаються до суду у письмовій формі та можуть бути предметом розгляду лише ті клопотання, які містять підпис уповноваженої особи.

Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі зелектронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги" (частина перша статті 7 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг).

Таким чином, надіслані відповідачем та третьою особою електронною поштою на офіційну електронну адресу суду клопотання мають статус інформаційний, оскільки не скріплені електронним цифровим підписом у визначеному законодавством порядку.

Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень : позивач - №820, відповідач - №838, третя особа - №846.

Відповідно до ч.3. ст.268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини справи, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

23.11.2016 рішенням Сихівського районного суду м.Львова ухвалено рішення в цивільній справі № 464/9118/15-ц, а саме :

стягнути з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії-Львівського обласного управління АТ Ощадбанк () заборгованість за кредитним договором № 2203-1892 від 12.09.2008 року в розмірі 43 931, 58 доларів США;

стягнути з ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_2 ), як поручителя, який є солідарним боржником з ОСОБА_3 Михайловичем, на користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії-Львівського обласного управління АТ Ощадбанк () заборгованість за кредитним договором № 2203-1892 від 12.09.2008 року в розмірі 43 931, 58 доларів США;

стягнути з ОСОБА_4 (ІПН - НОМЕР_3 ), як поручителя, який є солідарним боржником з ОСОБА_3 Михайловичем, на користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії-Львівського обласного управління АТ Ощадбанк () заборгованість за кредитним договором № 2203-1892 від 12.09.2008 року в розмірі 43 931,58 доларів США;

стягнути з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 (ІПН - НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії-Львівського обласного управління АТ Ощадбанк () понесенні судові витрати по сплаті судового збору з розрахунку по 5 096 гривень 20 коп. з кожного.

23.01.2017 дане рішення суду набрало законної сили.

29 листопада 2019 року АТ «Ощадбанк» звернувся із заявою про примусове виконання рішення до Сихівського РВ Державної виконавчої служби міста Львова, до якої долучив виконавчий лист № 464/9118/15-ц про стягнення з позивача на користь АТ «Ощадбанк» 13 172,77 доларів США.

15 січня 2020 року головним державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Голенко Мартою Василівною відкрито виконавче провадження № 60977124 на підставі виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість у розмірі 13 172,77 дол. США.

15 січня 2020 року головним державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Голенко Мартою Василівною винесено постанову про стягнення виконавчого збору № 60977124 у розмірі 1 317,27 доларів США з ОСОБА_1 .

15 січня 2020 року представник АТ «Ощадбанк» звернувся до Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із заявою про повернення виконавчого документа на підставі пункту 1 частині першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». В обґрунтування заяви зазначив, що з боржником досягнуті домовленості щодо добровільного виконання рішення суду.

27 січня 2020 року головним державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Голенко Мартою Василівною винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 1 частині першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» згідно заяви № 5359/15.4-42 від 17.01.2020 року.

29 січня 2020 державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Лодинською Оксаною Іванівною відкрито виконавче провадження № 61095732 із примусового виконання постанови № 60977124 від 15.01.2019 про стягнення виконавчого збору на суму 1317,27 доларів США.

Позивач не погоджуючись із постановою ВП №60977124 від 15.01.2020 про стягнення виконавчого збору у розмірі 1 317,27 доларів США з ОСОБА_1 , звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1403-VIII).

Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно із частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин, при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до статті 13 Закону № 1403-VIIIзаробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством.

Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Перегляд механізму визначення винагороди виконавців з метою стимулювання зростання рівня реального виконання судових рішень (як однієї із необхідних умов підвищення ефективності виконавчого провадження) запроваджено Стратегією реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015-2020 роки, схваленою Указом Президента України від 20 травня 2015 року № 276/2015.

Кабінет Міністрів України постановою від 08 вересня 2016 року № 643 затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок), що визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до пункту 2 Порядку (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону № 1403-VIII, виплачується винагорода у такому розмірі:- 2 відсотки стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - державному виконавцю, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ;- 0,5 відсотка стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - керівнику органу державної виконавчої служби та його заступникам, яким безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з положеннями пункту 4 Порядку фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII, якщо за таким документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно до пункту 6 Порядку для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв.

Аналіз наведених вище норм Порядку свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець під час прийняття постанови від 15.01.2020 року про відкриття виконавчого провадження № 60977124 та постанови від 15.01.2020 року про стягнення виконавчого збору визначив суму виконавчого збору в розмірі 10 % від суми, яка зазначена у виконавчому листі № 464/9118/15-ц.

З урахуванням досліджених письмових доказів, наданих представником відповідача встановлено, що в постанові про повернення виконавчого документу стягувачу від 27.01.2020 року (ВП № 60977124) відсутні відомості про виконання (суму, яку фактично стягнуто з боржника). Дії, які вчинялись відповідачем у виконавчому провадженні ВП № 60977124 (опис і арешт майна, скерування запитів в МВС та ДФС) по своїй суті не є підставою для стягнення виконавчого збору, оскільки такі дії не призвели до фактичного виконання виконавчого листа № 464/9118/15-ц

Судом встановлено, з матеріалів виконавчого провадження №60977124 убачається, що державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом № 464/9118/15-ц, виданим 23.01.2017 Сихівським районним судом м. Львова, а також державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому листі.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII.

Ураховуючи викладене, на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Із системного аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог, та наявності підстав для визнання протиправними і скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 15.01.2020 року ВП № 60977124, винесену головним державним виконавцем Сихівського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ (м. Львів) Голенко Мартою Василівною.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 2 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації своїх повноважень.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено в частині 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідач не довів правомірність оскаржуваного рішення.

Натомість доводи позивача, з огляду на вищевикладене є обґрунтованими, а тому такий позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №2540/3203/18.

Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з частино 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (79066, м. Львів, пр. Червоної Калини, 109) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, у сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 268, 271, 272, 287, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору АТ «Ощадбанк», про визнання протиправною та скасування постанови задоволити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 15.01.2020 року ВП № 60977124, винесену головним державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Голенко Мартою Василівною.

Стягнути Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 840,80 грн. сплаченого судового збору.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня їх проголошення до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Відповідач Сихівський відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (79066, м. Львів, пр. Червоної Калини, 109, ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору АТ «Ощадбанк» (м. Львів, вул. Січових Стрільців, 9, ).

Повне судове рішення складено 08.04.2020 року.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна