Справа № 360/525/20
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

31 березня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/525/20

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Борзаниці С.В.,

за участі секретаря Кравцової Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також позивач) до Департаменту захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі також відповідач, ДЗЕ НПУ), в якій після уточнення позовних вимог просить:

- визнати бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2018 рік, протиправною та стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2018 рік в сумі 7397,00 грн;

- зобов`язати відповідача донарахувати та виплатити позивачу недоотриману суму грошової компенсації за невикористану основну оплачувану відпустку за 2019 в сумі 3416,09 грн;

- зобов`язати відповідача донарахувати та виплатити позивачу недоотриману суму одноразової грошової допомоги в сумі 37742,92 грн;

- визнати бездіяльність відповідача, яка полягає в невиплаті винагороди за безпосередню участю в Антитерористичній операції за період часу з 07.11.2015 по 27.01.2016, протиправною та стягнути з відповідача на користь позивача винагороду за безпосередню участь в Антитерористичній операції за період часу з 07.11.2015 по 27.01.2016 у сумі 15474,19 грн;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити суми індексації грошового забезпечення на користь позивача за період часу з 07.11.2015 по 31.10.2017;

- стягнути з відповідача на користь позивача середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.12.2019 по час вирішення вказаного спору у розмірі 569,60 грн за кожен день затримки.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач з 01.07.2001 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 по 09.12.2019 - в Управлінні захисту економіки в Луганській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України. Перед звільненням займав посаду старшого оперуповноваженого відділу протидії злочинам у паливно-енергетичному комплексі, сфері природних ресурсів та екології управління захисту економіки в Луганській області Департаменту захисту економіки національної поліції України.

09.12.2019 позивач був звільнений із зазначеної посади на підставі пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів з виплатою компенсації за 28 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та 14 діб додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2019 році. Згідно наказу № 411 о/с від 05.12.2019 вислуга років на 09.12.2019 складає у календарному обчисленні склала 19 років 10 місяців та 18 днів.

У 2018 році позивачем було використано свою основну відпустку (30 днів), а додаткову оплачувану відпустку (13 днів) використано не було з причини, яка від нього не залежали.

07.12.2019 був направлений рапорт до Відповідача щодо нарахування та виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку у кількості 13 діб. Однак відповіді так і не отримано. 02.01.2020 повторно був направлений запит Відповідачу про нарахування зазначеної компенсації.

Згідно з відповіді Відповідача від 11.01.2020 № Т-1715 у виплаті грошової компенсації відмовлено відповідно до пункту 10 статті 93 Закону України «Про Національну поліції».

Згідно розрахункового листа за грудень 2019 року нарахувань щодо виплати компенсацій за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2018 (13 діб) не проводилось.

Такі дії Відповідача позивач вважає протиправними, оскільки відповідачем грубо проігноровано вимоги статті 24 Закону України «Про відпустки» 505/69 від 15.11.1996, якою передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Також позивач вважає Відповідач незаконно не виплатив грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2018 рік (13 діб) у сумі 569*13=7397,00 грн.

Частину розрахунку при звільненні було проведено відповідачем тільки 26.12.2019, шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок, до якого увійшли компенсація за невикористану основну відпустку за 2019 рік (28 днів) у сумі 12515,91 грн (446,99 грн за добу, замість 569 грн належних, таким чином недонарахована сума склала 569*28=15932-12515,91=3416,09 грн), одноразова грошова допомога при звільненні зі служби 127515 грн (замість 165042,26 грн) та грошове забезпечення за 9 днів грудня 2019 року у сумі 4172 грн.

Таким чином, Відповідач неправильно розрахував та виплатив грошові кошти за компенсацію невикористаної основної відпустки за 2019 рік на суму 3416,09 грн, оскільки середній розмір грошового забезпечення за добу (останні 12 місяців) складав 569,00 грн, за 28 днів невикористаної основної відпустки мені було нараховано та сплачено 12515 грн замість належних 15932,09 грн.

На думку позивача, Відповідач неправильно нарахував суму одноразової грошової допомоги, яка повинна складатися з 50% місячного грошового забезпечення (яке в листопаді 2019 року- останньому повному місяці складала 17382,87 грн, а 50% від цієї суми =8691,40 грн*19 (повних календарних років)= 165137,26 грн, а ніяк не 127394,34 грн.

Таким чином, одноразова грошова допомога повинна складати: 165137,26-127394,34=37742,92 грн.

Наказами АТЦ при СБУ від 12.12.2014 № 97, від 17.11.2015 № 321, від 05.01.2016 № 5, від 02.03.2016 № 62 позивач безпосередньо брав участь в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення Антитерористичної операції на території Луганської області в період часу з 21.08.2014 по 07.11.2015 та з 07.11.2015 по 27.01.2016. Рішенням від 29.10.2015 № 20/1 /ХІІІ/465 позивачу надано статус учасника бойових дій.

Винагорода за безпосередню участю в АТО позивачу в період часу з 07.11.2015 по 27.01.2016 Відповідачем нарахована та виплачена не була.

Розмір грошового забезпечення в цей період часу складав з посадового окладу 2500 грн, оклад за спеціальне звання 2000 грн. та надбавки за стаж служби в поліції 30% -1350 грн, розмір мого грошового забезпечення у зазначений період складав 5850,00 грн. за місяць.

Таким чином, розмір невиплаченої винагороди за участь в АТО складає 15474,19 грн.

Під час проходження служби та на час звільнення Відповідачем не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017, що на думку позивача є протиправним.

Про суми, які нараховані, позивач дізнався лише 26.01.2020, отримавши поштою від Відповідача довідку про отримане грошове забезпечення за весь період служби в Департаменті захисту економіки НП України.

Згідно довідки Відповідача від 02.01.2020 №433 грошове забезпечення Позивача складала: у жовтні 2019 року - 17372,87 грн., у листопаді 2019 року -17372,87 грн.

Середня заробітна плата складає (17372,87+17372,87):61 календарний день за два місяці =569,60 грн.

Позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог (арк. спр. 85-97). В запереченнях зазначив, що за позицією відповідача усі нарахування та виплати були проведені згідно норм спеціального законодавства, яке регулює проходження служби в органах поліції. Компенсація за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2018 рік не нараховувалася та не сплачувалася, оскільки згідно норм спеціального законодавства така компенсація сплачується у рік звільнення позивача - 2019, а не за рік до його звільнення.

Вважає, що оскільки порушень з боку відповідача не допущено, у задоволенні заявлених вимог слід відмовити.

По справі вчинені такі процесуальні дії.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви (арк. спр. 30-31).

Ухвалою суду від 17.02.2020 відкрито провадження у справі після усунення недоліків, справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 04.03.2020 (арк. спр. 73-76).

04.03.2020 за клопотанням позивача розгляд справи відкладено на 31.03.2020 (арк. спр. 82).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-79, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

Позивач 01.07.2001 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 по 09.12.2019 в Управлінні захисту економіки в Луганській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України (арк. спр. 54).

Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 05.12.2019 № 411 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 з 09.12.2019 звільнено зі служби в поліції за пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з виплатою компенсації за 28 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та 14 діб додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2018 році (арк. спр. 55).

Відповідно до довідки Департаменту захисту економіки Національної поліції України б/д та б/№ грошове забезпечення ОСОБА_1 на день звільнення складає: оклад 2600,00 грн, звання 2000,00 грн, вислуга 40 % - 1840,00 грн; надбавка за спецпроходження служби 60 % - 3864,00 грн; премія 3105,93 грн (арк. спр. 101).

Згідно із довідкою Головного управління Національної поліції в Луганській області від 22.05.2018 № А-13198 ОСОБА_1 в період з 21.08.2014 по 07.11.2015, 07.11.2015 по 27.01.2016 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області, на підставі наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 12.12.2014 № 97, від 17.11.2015 № 321, від 05.01.2016 № 5, від 02.03.2016 № 62 (арк. спр. 63).

Відповідно до довідок Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 20.12.2019 за № 414 та від 02.01.2020 за № 433 грошове забезпечення ОСОБА_1 за вересень 2019 року 21893,87 грн, за жовтень 2019 року 17372,87 грн, за листопад 2019 року 17372,87 грн, за 9 днів грудня 2019 року 18330,12 грн (арк. спр. 121-122).

Згідно довідки від 16.03.2020, сформованої засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України стосовно ОСОБА_1 про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), грошове забезпечення позивача за вересень 2019 року 21893,87 грн, за жовтень 2019 року 17372,87 грн, за листопад 2019 року 17372,87 грн, за 9 днів грудня 2019 року 24588,00 грн (арк. спр. 126).

Вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі також - Закон № 580).

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону № 580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Правове регулювання служби в поліції регламентується статтею 60 Закону № 580, згідно якої проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 77 Закону № 580 встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 77 Закону № 580 днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Як встановлено судом, на підставі аказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 05.12.2019 № 411 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 з 09.12.2019 звільнено зі служби в поліції за пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з виплатою компенсації за 28 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та 14 діб додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2018 році.

Відповідно до частини 1 статті 92 Закону № 580 поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Згідно з частиною 2 статті 92 Закону № 580 поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частиною 1 статті 93 Закону № 580 встановлено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Відповідно до частини 2 статті 93 Закону № 580 тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

Згідно з частинами 3-11 статті 93 Закону № 580-VIII за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році.

Поліцейським дозволяється, за бажанням, використовувати відпустку частинами. Одна частина відпустки має бути не менше 10 діб.

Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі також Порядок № 260).

Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

При звільнені поліцейського зі служби в поліції розрахунок суми грошового забезпечення, яка підлягає відрахуванню за надмірно нараховану частину щорічної відпустки, здійснюється, виходячи з розміру грошового забезпечення, яке отримав поліцейський за дні чергової відпустки.

Таким чином, Законом № 580 не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарному році. В наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, оскільки це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

З огляду на те, що нормами Закону України «Про Національну поліцію» та Порядком № 260 не врегульоване питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, тому при вирішенні цієї справи підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України та Закону України «Про відпустки».

Так, державні гарантії права на відпустки встановлює Закон України "Про відпустки", визначає умови, який визначає тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відпустки", державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Статтею 4 Закону України "Про відпустки" передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться в частині 1 статті 83 Кодексу законів про працю України.

З огляду на вищевказані положення, суд вважає безпідставними доводи представника відповідача про те, що грошова компенсація при звільненні поліцейського виплачується лише за невикористану в році звільнення відпустку, оскільки відпустка за попередні роки зберігається за особою.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, зазначеній в постанові від 23.10.2019 в справі № 826/8185/18.

Відповідно до тлумачення Європейського суду з прав людини, викладеній в рішенні 04 грудня 1974 у справі "Yvonne van Duyn v Home Office", принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в цьому випадку це встановлення компенсації за порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки. Таке застосування згаданих положень в спірних правовідносинах відповідатиме та забезпечуватиме правову визначеність як складову принципу верховенства права та гарантовані статтями 43, 45 Конституції України трудові права особи і, як наслідок, право особи на компенсацію Державою невикористаного права на відпустку без будь-яких обмежень як складову гарантованого статтею 1 протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на "мирне володіння майном".

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідачем не доведено суду законності обмеження такого права і відповідності його верховенству права.

Пунктом 8 розділу III Порядку № 260 визначено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 визначені складові грошового забезпечення, до якого входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» встановлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Як встановлено матеріалами справи, станом на день звільнення позивача 09.12.2019 його грошове забезпечення складало 18330,12 грн, що підтверджується довідками Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 20.12.2019 за № 414 та від 02.01.2020 за № 433, згідно яких грошове забезпечення ОСОБА_1 за вересень 2019 року 21893,87 грн, за жовтень 2019 року 17372,87 грн, за листопад 2019 року 17372,87 грн, за 9 днів грудня 2019 року 18330,12 грн (арк. спр. 121-122).

Також данні у вказаних довідках не суперечать данним довідки від 16.03.2020, сформованої засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України стосовно ОСОБА_1 про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), грошове забезпечення позивача за вересень 2019 року 21893,87 грн, за жовтень 2019 року 17372,87 грн, за листопад 2019 року 17372,87 грн, за 9 днів грудня 2019 року 24588,00 грн, та відповідають хронологічній та логічній послідовності (з урахуванням доплат, які були сплачені в 2020 році).

Суд визнає неналежним доказом по справі довідку Департаменту захисту економіки Національної поліції України б/д та б/№, згідно якої грошове забезпечення ОСОБА_1 на день звільнення складає: оклад 2600,00 грн, звання 2000,00 грн, вислуга 40 % - 1840,00 грн; надбавка за спецпроходження служби 60 % - 3864,00 грн; премія 3105,93 грн (арк. спр. 101), оскільки у вказаній довідці всупереч положенням пункту 3 розділу І Порядку № 260 та пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» відсутні усі визначені складові грошового забезпечення, а дані довідки явно занижені порівняно з офіційними відомостями, наявними в автоматичній системі Пенсійного фонду України відносно позивача.

Як наслідок, відповідно до положень пункту 8 розділу III Порядку № 260 розрахунок розміру грошової компенсації за невикористану відпустку повинен проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Як встановлено матеріалами справи, на день звільнення із служби 09.12.2019 розмір місячного грошового забезпечення позивача складав 18330,12 грн.

Одноденний розмір грошового забезпечення повинен визначатися шляхом ділення розміру грошового забезпечення 18330,12 грн на 30 календарних днів, що дорівнює 611 грн.

У зв`язку з чим розмір грошової компенсації за невикористану відпустку у 2018 році за 13 днів повинен складати 7943 грн (611 грн х 13 дн).

Позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача донарахувати та виплатити недоотриману суму грошової компенсації за невикористану основну оплачувану відпустку за 2019 в сумі 3416,09 грн підлягають задоволенню таким чином.

Відповідач вважає, що розмір грошового забезпечення позивача на день його звільнення повинен складати 13409,93 на підставі довідки Департаменту захисту економіки Національної поліції України б/д та б/№, згідно якої грошове забезпечення ОСОБА_1 на день звільнення складає: оклад 2600,00 грн, звання 2000,00 грн, вислуга 40 % - 1840,00 грн; надбавка за спецпроходження служби 60 % - 3864,00 грн; премія 3105,93 грн (арк. спр. 101).

Як зазначено вище за текстом, дана довідка не відповідає нормам спеціального законодавства та наявним фактичним даним стосовно грошового забезпечення позивача на день його звільнення 09.12.2019.

Як встановлено судом, одноденний розмір грошового забезпечення позивача на день його звільнення складає 611 грн.

Фактично позивачу сплачено 12515,91 грн грошової компенсації за невикористану основну оплачувану відпустку за 2019 рік.

Належний до виплати розмір грошової компенсації за невикористану основну оплачувану відпустку за 2019 повинен складати 17108 грн (611 грн х 28 днів).

Недоотримана позивачем різниця складає 4592,09 грн (17108 грн 12515,91 грн), яка і підлягає стягненню.

Позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача донарахувати та виплатити позивачу недоотриману суму одноразової грошової допомоги в сумі 37742,92 грн підлягають задоволенню таким чином.

Як встановлено судом, на день звільнення із служби 09.12.2019 розмір місячного грошового забезпечення позивача складав 18330,12 грн.

Фактично позивачу сплачено 127394,34 грн одноразової грошової допомоги.

Належний до виплати розмір одноразової грошової допомоги повинен складати 174136,14 грн (18330,12 грн х 50 % х 19 років).

Недоотримана позивачем різниця складає 46741,80 грн (174136,14 грн 127394,34 грн), яка і підлягає стягненню.

Щодо позовних вимог про визнання бездіяльності відповідача, яка полягає в невиплаті винагороди за безпосередню участю в Антитерористичній операції за період часу з 07.11.2015 по 27.01.2016, протиправною та стягнення з відповідача винагороди за безпосередню участь в Антитерористичній операції за період часу з 07.11.2015 по 27.01.2016 у сумі 15474,19 грн суд зазначає таке.

Згідно із довідкою Головного управління Національної поліції в Луганській області від 22.05.2018 № А-13198 ОСОБА_1 в період з 21.08.2014 по 07.11.2015, 07.11.2015 по 27.01.2016 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області, на підставі наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 12.12.2014 № 97, від 17.11.2015 № 321, від 05.01.2016 № 5, від 02.03.2016 № 62 (арк. спр. 63).

Судом встановлено, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції за спірний період позивачу не нараховувалась.

Законом України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року № 638-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі також - Закон № 638-VI) встановлено, що антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення злочинних діянь, здійснюваних з терористичною метою, звільнення заручників, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичного акту чи іншого злочину, здійснюваного з терористичною метою.

Згідно із статтею 5 Закону № 638-VI Міністерство внутрішніх справ України здійснює боротьбу з тероризмом шляхом запобігання, виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою, розслідування яких віднесене законодавством України до компетенції органів внутрішніх справ; надає Антитерористичному центру при Службі безпеки України необхідні сили і засоби; забезпечує їх ефективне використання під час проведення антитерористичних операцій.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 158 від 04 червня 2014 року «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» (що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 01 травня 2014 року виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

У відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 31 січня 2015 року № 24, в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення. Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3000 гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000 гривень. Винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).

Згідно з пунктом 2 вказаної постанови військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам виплачуються додаткові винагороди за виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Пунктом 3 вказаної постанови затверджено розмір винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду згідно з додатком 1, розмір додаткових винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам за виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду згідно з додатком 2.

Відповідно до пункту 6 постанови визнано таким, що втратив чинність, пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» від 4 червня 2014 року № 158 (Офіційний вісник України, 2014 року, № 46, стаття 1211) у частині виплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу винагороди в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш як 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

Наказом Міністерства оборони України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 02 лютого 2015 року № 49, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2015 року за № 135/26580, затверджено Порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони № 66 від 10.02.2016, який застосовується з 21.01.2016).

Пунктом 4 розділу І Порядку встановлено, що виплата винагород та додаткових винагород здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження служби на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій), керівництва військових формувань та органів державної влади. Командирам (начальникам) військових частин (закладів, установ, організацій) - наказами вищих командирів (начальників, керівників).

Згідно з пунктом 6 розділу 1 даного Порядку виплата винагород військовослужбовцям здійснюється за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, визначених додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 31 січня 2015 року № 24.

Пунктами 1, 2, 3, 7 розділу ІІ вказаного Порядку передбачено, що військовослужбовцям (крім резервістів) у період мобілізації (у тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, у період проведення АТО за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою виплачується винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення. Розмір винагороди визначається, виходячи з розміру посадового окладу (у тому числі посадового окладу за посадою, до тимчасового виконання обов`язків (завдань) за якою допущено військовослужбовця), окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії, та повинен становити не менш як 3000 гривень на місяць. У разі участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000 гривень. Винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у п. 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).

Безпосередня участь у відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою підтверджується журналом бойових дій (журналом ведення оперативної обстановки), бойовим донесенням (підсумковим, терміновим та позатерміновим), рапортом керівника підрозділу, який виконував завдання. Крім того, підтвердними документами є бойовий наказ командира військової частини для виконання поставлених завдань охорони об`єктів (несення служби на блокпостах, звільнення об`єктів, які захоплені, тощо), письмовий наказ командира військової частини, який виконував завдання, запис у книзі прикордонної служби підрозділу охорони державного кордону про виконання завдань прикордонними нарядами щодо відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку тощо), де визначені особовий склад, який залучається до охорони, час, місце, порядок виконання завдань, книга служби нарядів та подій, що відбувалися.

Пунктами 1, 3, 4 Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 03 лютого 2015 року № 123 «Про деякі питання відрядження до зони АТО», передбачено, зокрема, начальникам головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, на залізницях, ДНДЕКЦ, ДДАІ, ДНДІ, ректорам вищих навчальних закладів, керівникам структурних підрозділів апарату МВС та підпорядкованих підрозділів під час підготовки наказів про відрядження до зони проведення антитерористичних операцій чітко визначати перелік завдань відповідно до зазначеного вище Закону, що покладаються на відряджену особу або відряджаються на підконтрольну Україні територію для виконання завдань відповідно до покладених на особу функціональних обов`язків

Начальникам головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, на залізницях, ДНДЕКЦ, ДДАІ, ДНДІ, ректорам вищих навчальних закладів, керівникам структурних підрозділів апарату МВС та підпорядкованих підрозділів до 05 числа надавати до ДФЗБО МВС списик осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій.

Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС визначено забезпечити нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу апарату Міністерства, головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, на залізницях, ДНДЕКЦ, ДДАІ, ДНДІ, ректорам вищих навчальних закладів та підпорядкованих МВС відповідно до наданих списків; виплату грошової винагороди здійснювати за наказами міністра внутрішніх справ або особи, яка його заміщує, начальників головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, на залізницях, ректорів вищих навчальних закладів на підставі вмотивованих рапортів керівників підрозділів, погоджених керівником або заступником керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, із зазначенням конкретних місць несення служби (населений пункт, блокпост) та бойових зіткнень.

Проаналізувавши вищенаведені правові норми, що регулювали спірні правовідносини у спірному періоді, суд зазначає, що винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах. (правова позиція висловлена у Постанові ВС КАС від 03 серпня 2018 року у справі №805/1751/15-а, провадження №К/9901/1761/18). Так, зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. В подальшому, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, Головним управлінням МВС України в області видається відповідний наказ, який, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеної за безпосередню участь у проведенні АТО.

З аналізу наведеного вище вбачається, що накази Антитерористичного Центру при Службі безпеки України про включення та виключення особи до (зі) складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, не свідчать про фактичну участь у заходах, про що йдеться у пункті 2 наказу МВС України від 23 липня 2014 року № 719 та у пункті 3 розділу 2 Порядку від 02 лютого 2015 року № 48. Вищезазначені накази першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) підтверджують включення позивача до сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань.

Посилання позивача на те, що він брав безпосередню участь в АТО з 07 листопада 2015 року по 27 січня 2016 року суд вважає безпідставними, оскільки вказаний період часу є загальним періодом, що визначає участь позивача в проведенні антитерористичної операції.

Як уже зазначалось, однією з обов`язкових умов для визнання військовослужбовця таким, що бере безпосередню фактичну участь у відповідних заходах в АТО є перебування такої особи у підпорядкуванні (виконання завдань) керівництва штабу АТО.

Така фактична участь осіб в Антитерористичній операції має бути підтверджена наказом командира штабу АТО.

Проте, позивачем не підтверджено свого перебування у підпорядкуванні (виконання завдань) керівництва штабу АТО у період з 07 листопада 2015 року по 27 січня 2016 року, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити суми індексації грошового забезпечення на користь позивача за період часу з 07.11.2015 по 31.10.2017суд зазначає таке.

Згідно із частинами першою, другою і п`ятою статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі також - Закон № 1282-ХІІ) встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 4 Закону № 1282-ХІІ визначено підстави для проведення індексації.

Статтею 6 Закону № 1282-ХІІ встановлено, що Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до преамбули та пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» постановлено з метою реалізації Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» затвердити Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно із пунктом 1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078) встановлено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Пунктом 2 Порядку № 1078 визначено чіткий перелік видів грошових доходів громадян, що підлягають індексації.

Так, пунктом 2 Порядку № 1078 (в редакції від 24.11.2016) було встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Таким чином, нормою закону, а саме: статтею 94 Закону України «Про Національну поліцію» безпосередньо визначено, що грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

У зв`язку з чим за спірний період: з 07.11.2015 по 31.10.2017 стосовно позивача були визначені законом підстави для індексації грошове забезпечення як поліцейського.

Посилання представника відповідача на ті обставини, що зміни до Порядку № 1078 в частині розповсюдження його дії і на поліцейських були внесені шляхом доповнення абзацу п`ятого пункту 2 після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 № 782 «Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення» є незмістовним, оскільки Порядок № 1078 є підзаконним нормативним актом порівняно з нормами Закону України «Про Національну поліцію», якими передбачена індексація грошового забезпечення поліцейських. Порядок № 1078 лише деталізує та розвиває норми законів, якими передбачений обов`язок індексувати грошові доходи населення. У зв`язку з чим вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити суми індексації грошового забезпечення за період часу з 07.11.2015 по 31.10.2017 підлягають задоволенню.

Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.12.2019 по час вирішення вказаного спору у розмірі 569,60 грн за кожен день затримки суд зазначає таке.

Положеннями статті 117 КЗпП України передбачено, що обов`язок підприємства виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по «день фактичного розрахунку» пов`язаний безпосередньо з фактом фактичного розрахунку, що відсутнє по даній адміністративній справі.

Нормами КЗпП України та іншими нормами законодавства не передбачено проміжного стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У зв`язку з відсутністю факту фактичного розрахунку із зазначенням конкретного дня фактичного розрахунку, по справі відсутні підстави, визначені статтею 117 КЗпП України, що виключає наявність обов`язку відповідача виплатити середній заробіток позивачу за час затримки розрахунку.

Як наслідок, відсутні підстави для задоволення заявлених вимог у цій частині.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в справі 6-144ц13, відповідно до якої непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Тобто, Верховний Суд України також у своєму рішенні зазначив, що середній заробіток повинен стягуватися за «весь період невиплати» власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

По даній адміністративній справі «весь період невиплати» не визначений, оскільки відсутня подія фактичного розрахунку, що вказує на передчасність заявлення вимог про стягнення відповідних сум на підставі статті 117 КЗпП України та є підставою для відмови з задоволенні заявлених позовних вимог в цій частині.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії підлягають частковому задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у невиплаті позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2018 рік; стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2018 рік в сумі 7943,00 грн; зобов`язання відповідача донарахувати та виплатити позивачу недоотриману суму грошової компенсації за невикористану основну оплачувану відпустку за 2019 в сумі 4592,09 грн; зобов`язання відповідача донарахувати та виплатити позивачу недоотриману суму одноразової грошової допомоги в сумі 46741,80 грн; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу суми індексації грошового забезпечення за період часу з 07.11.2015 по 31.10.2017.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", розподіл судових витрат між сторонами відповідно до вимог статті 139 КАС України не проводиться.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 32, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) до Департаменту захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України (ідентифікаційний код: 40111732, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 10) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2018 рік, протиправною.

Стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2018 рік в сумі 7943,00 грн (сім тисяч дев`ятсот сорок три грн. 00 коп.).

Зобов`язати Департамент захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України донарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману суму грошової компенсації за невикористану основну оплачувану відпустку за 2019 в сумі 4592,09 грн (чотири тисячі п`ятсот дев`яносто дві грн. 09 коп.).

Зобов`язати Департамент захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України донарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману суму одноразової грошової допомоги в сумі 46741,80 грн (сорок шість тисяч сімсот сорок одна грн. 90 коп.).

Зобов`язати Департамент захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суми індексації грошового забезпечення на користь позивача за період часу з 07.11.2015 по 31.10.2017.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання бездіяльності, яка полягає в невиплаті винагороди за безпосередню участю в Антитерористичної операції за період часу з 07.11.2015 по 27.01.2016, протиправною та стягнення винагороди за безпосередню участю в Антитерористичної операції за період часу з 07.11.2015 по 27.01.2016 у сумі 15474,19 грн; стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.12.2019 по час вирішення вказаного спору у розмірі 569,60 грн за кожен день затримки, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено та підписано у повному обсязі 06 квітня 2020 року.

Суддя С.В. Борзаниця