Справа № 725/538/20
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/538/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Федіна А.В.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

09 квітня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Буковинської митниці Держмитслужби на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 03 березня 2020 року (ухвалене у м. Чернівці 03.03.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Буковинської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Першотравневого районного суду міста Чернівці з позовом до Буковинської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил №1695/40800/19 від 27.12.2019, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 833 571,05 грн.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 03.03.2020 позов задоволено частково. Скасовано постанову Буковинської митниці Держмитслужби від 27.12.2019 року у справі про порушення митних правил №1695/40800/19 якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 485 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 833 571,05 грн. Справу про порушення митних правил №1695/40800/19 за ст. 485 МК України відносно ОСОБА_1 - направлено на новий розгляд до Буковинської митниці Держмитслужби.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 03.03.2020 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що не зважаючи на набуття позивачем громадянства Румунії у правових відносинах з Україною він вважається громадянином України і є резидентом, оскільки у нього наявний паспорт громадянина України, а також він має постійне місце проживання в Україні. Таким чином, переміщуючи транспортний засіб через митний кордон України позивач зобов`язаний сплачувати необхідні митні платежі, проте, маючи статус громадянина-резидента, останній вчинив дії спрямовані на ухилення від сплати митних платежів шляхом надання паспортного документу громадянина Румунії. Крім того, під час провадження у справі про порушення митних правил, митним органом була дотримана встановлена законом процедура забезпечено права позивача, повідомлено про час та місце розгляду справи, а вартість транспортного засобу та відповідно сума митних платежів, що підлягала сплаті і відповідно розмір штрафу розраховано відповідно до вимог закону на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395. При цьому, позивачу було надіслане повідомлення про необхідність надання транспортного засобу для проведення експертизи, проте останній на таке повідомлення належним чином не відреагував та транспортний засіб для відповідного експертного дослідження не надав.

Позивач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Сторони у справі повноважних представників у судове засідання не направили, хоча повідомлялись про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 04.10.2019 на територію п/п «Порубне» в зону митного контролю в`їхав легковий автомобіль марки «MITSUBISHI PAJERO», країна реєстрації Литва, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який слідував з України до Румунії в приватних справах. До митного контролю ОСОБА_1 подав закордонний паспорт гр. Румунії 055206395, виданий 12.10.2017 поліцією м. Сучава, на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до інформації, яка містилась в програмно інформаційному комплексі «Облік транспортних засобів в пунктах пропуску для автомобільного сполучення ЕАІС» було встановлено, що при перетині митного кордону України громадянин ОСОБА_1 подавав паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 . Згідно поданого до митного контролю паспорта гр. Румунії № 055206395, виданий 12.10.2017 поліцією м. Сучава, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та паспорта гр. України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є однією й тією ж особою.

10.10.2018 маючи статус «резидента», для перетину митного кордону на автомобілі «MITSUBISHI PAJERO», країна реєстрації Литва, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, кузов НОМЕР_3 тип двигуна дизель 3200 см. куб., ОСОБА_1 використав паспорта гр. НОМЕР_4 , виданий 12.10.2017 року поліцією м. Сучава, на ім`я ОСОБА_1 .

Згідно листа Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області від 15.10.2019 року № 7301.2-9982/73.3-19 гр. ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Чернівецької області, значиться зареєстрованим за місцем проживання: АДРЕСА_1 за паспортом громадянина України НОМЕР_5 виданим 21.03.1997 року Ленінським РВУМВС в Чернівецькій області. Документований паспортами громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_6 та НОМЕР_2 . Даний фігурант із заявою про отримання дозволу на виїзд на ПМП з України не звертався.

Згідно пред`явленого до митного контролю паспорта гр. Румунії НОМЕР_7, виданий 12.10.2017 року поліцією м. Сучава, на ім`я ОСОБА_1 , інформації, яка міститься в програмно-інформаційному комплексі "Облік транспортних засобів в пунктах пропуску для автомобільного сполучення" ЕАІС ДМСУ, листа Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області від 15.10.2019 року № 7301.2-9982/73.3-19, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є однією й тією ж особою.

З урахуванням викладеного відповідач дійшов висновку про те, що позивач під час ввезення вище вказаного транспортного засобу через митний кордон України, маючи статус "резидента", надав документ, який є підставою для не сплати митних платежів при ввезенні транспортного засобу особистого користування. Постановою Буковинської митниці ДФС від 27.12.2019 у справі №1695/40800/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1 833 571,05 грн, що становить 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Позивач не погодився із вказаною постановою та звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено обґрунтованості визначеного ним розміру несплачених позивачем митних платежів, адже відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови використані докази, які містять в собі припущення щодо вартості транспортного засобу та суми митних платежів, що є неприпустимим, тому наявні підстави для повернення справи на додаткову перевірку з метою її повторного розгляду уповноваженим на це органом.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до ст.489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 493 МК України, провадження у справі про порушення митних правил здійснюють, крім випадків, передбачених частинами другою і третьою цієї статті, посадові особи митниці, в зоні діяльності якої було вчинено або виявлено таке порушення.

Відповідно до ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Ст. 485 МК України передбачено відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Такі дії тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Згідно ч. 2 ст. 380 МК України, громадянам-нерезидентам пропуск транспортних засобів особистого користування через митний кордон України здійснюється без застосування заходів гарантування.

Підставою для прийняття спірної постанови слугував висновок відповідача про вчинення позивачем порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, яке полягало у тому, що позивач під час ввезення вище вказаного транспортного засобу через митний кордон України, маючи статус "резидента", з метою ухилення від сплати митних платежів, надав паспортний документ зі статусом «нерезидент» та заявив митний режим «тимчасове ввезення транспортного засобу строком до 1 року».

Відповідно до п.1 ст. 2 Закону України «Про громадянство України», якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Документом, що підтверджує постійне проживання громадянина України за кордоном, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом «Постійне проживання» або таким написом (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордон.

Встановлено, що станом на 10.10.2018 позивач був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 , будь-які відомості на підтвердження того, що позивач звертався із заявою про виїзд на постійне місце проживання з України матеріали справи не містять, а також відповідно до довідки УДМС в Чернівецькій області позивач документований паспортом громадянина України.

Згідно ч. 4 ст. 526 МК України справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

З матеріалів справи про ПМП вбачається, що позивач звертався до відповідача з клопотанням про відкладення розгляду справи та його повідомляли відповідним листом про час та місце наступного розгляду, натомість поштові відправлення не були врученні адресату та повернуті відправнику з відміткою про причини не вручення. Таким чином, відповідач не був повідомлений про час та місце розгляду справи про ПМП.

Відповідно до ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються : протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта , іншими документами.

Європейський суд з прав людини у справі «Кобець проти України» зазначав, що відповідно до прецедентної практики при оцінці доказів суд керується критерієм «поза розумним сумнівом» та доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості визначеного відповідачем у спірній постанові розміру адміністративного стягнення у сумі 1833571,05 грн, що становить 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Так, згідно п.1 ч. 1 ст. 50 МК України, для нарахування митних платежів використовуються відомості, зокрема, про митну вартість товарів.

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, митним органом не було встановлено відомостей про митну вартість товару (транспортного засобу), який ввозився позивачем тому, при визначенні розміру несплачених митних платежів та адміністративного стягнення, уповноважений орган керувався службовою запискою, відповідно до якої орієнтовна сума митних платежів складає 611 190,35 грн.

Зі змісту вказаної службової записки слідує, що відомості, щодо митної вартості транспортного засобу є інформативними і не можуть бути повністю достовірними, оскільки митна вартість транспортних засобів залежить від технічних характеристик, комплектації транспортного засобу, ознак, що характеризують ступінь зносу, пошкоджень, дефектів.

Жодних доказів в підтвердження обґрунтованості визначеного відповідачем розміру несплачених позивачем митних платежів ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано.

Відтак, службова записка митного органу не є належним доказом у справі про порушення митних правил, оскільки не містить точного розрахунку митних платежів по вказаному транспортному засобу.

Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24.07.2003 за № 1074/8395 (Методика) у пункті 7.35 вказано, що у разі відсутності цінових даних колісних транспортних засобів (КТЗ) у довідковій літературі, зокрема зазначеній у додатку 8, а також у разі наявності обставин, зумовлених змінами економічного стану країни, що супроводжуються різкими коливаннями цін на КТЗ, та в інших випадках, коли застосування довідкових даних є неможливим, допускається використання даних обмеженого ринку КТЗ. У такому випадку інформація про ціни на нові КТЗ чи КТЗ, які були в користуванні, може бути отримана з каталогів, комп`ютерних програм та прайс-листів дилерів виробників і торговельних фірм, а також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань.

Пунктом 7.53.5 Методики, дозволяється використання ресурсів мережі Інтернет, однак довідкові дані, які використовуються під час оцінки отримані з ресурсів мережі Інтернет, повинні бути роздруковані із зазначенням дати отримання інформації і абсолютної URL-адреси і включені у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта (експертного дослідження).

Отже, відповідачем не дотримано вимог Методики, посилання на те, що для визначення вартості транспортного засобу використовувались Інтернет ресурси не підтверджується матеріалами справи, не надано підтвердження включення довідкових даних отриманих з ресурсів мережі Інтернет у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта, як і не надано звіту (акту) про оцінку або висновок експерта про визначення митної вартості транспортного засобу.

В службовій записці запропоновано для більш точної інформації, щодо визначення митної вартості автомобіля звернутися до експертів автотоварознавців щодо отримання інформації про комплектацію, ступінь зносу, пошкоджень, дефектів, які впливають на визначення митної вартості товарів та на повноту нарахування митних пошкоджень.

Однак, матеріали справи не містять відомостей щодо звернення митних органів до експертів авто товарознавців, а відповідне поштове відправлення з пропозицією позивачу надати транспортний засіб для проведення експертизи повернулось відправнику без вручення адресату.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції обґрунтовано констатував, що відповідачем не доведено правильність заявленої митної вартості транспортного засобу.

Таким чином, уповноваженою посадовою особою митного органу, не в повній мірі були виконані вимоги ст. 489 МК України та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду викладеній у постановах від 20.02.2018 №725/2009/17, від 24.04.2018 №331/2608/17.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Оскільки відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не дотримано вимог ст. 489 МК України, внаслідок чого розмір застосованої санкції не може вважатись обґрунтованим, а спірна постанова - правомірною, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність визнання протиправною та скасування спірної постанови та повернення справи на додаткову перевірку з метою її повторного розгляду Буковинською митницею Держмитслжуби.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Буковинської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 03 березня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.