Справа № 623/1052/16-а
Суддя: Винниченко П. П.
Дата ухвалення: 2020-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер справи 623/1052/16-а
Номер провадження 6-а/623/10/2020
У Х В А Л А

іменем України

07.04.2020 року Суддя Ізюмського міськрайонного суду Харківської області Винниченко П.П., розглянувши в письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 в порядку ст. 383 КАС України про визнання дій, що вчинені суб`єктом владних повноважень, заінтересована особа: Ізюмський міський голова Марченко Валерій Віталійович, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.12.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме вирішено: визнати протиправним та скасувати розпорядження Ізюмського міського голови Марченко Валерія Віталійовича № 352 від 20.05.2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради". Позовні вимоги в частині скасування розпорядження Ізюмського міського голови № 243 від 11.04.2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 244 від 11.04.2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 245 від 11.04.2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 264 від 18.04.2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 274 від 21.04.2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 298 від 28.04.2016 року "Про створення тимчасової комісії для проведення службового розслідування"; розпорядження Ізюмського міського голови № 291 від 26.04.2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради" залишити без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду. Провадження в частині позовних вимог щодо стягнення з Ізюмської міської ради Харківської області вартості лікування в розмірі 21 003 грн. 33 коп. - закрито. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.12.2018 року по справі №623/1052/16-а скасовано в частині відмови в задоволенні позову щодо скасування розпорядження Ізюмського міського голови № 333 від 16.05.2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради"; скасування розпорядження Ізюмського міського голови № 368 від 25.05.2016 року "Про звільнення начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради"; поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради Харківської області; стягнення з Ізюмської міської ради Харківської області заробітної плати за час вимушеного прогулу. В цій частині прийняти нове рішення, яким позов задоволено. Скасовано розпорядження Ізюмського міського голови № 333 від 16.05.2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради". Скасовано розпорядження Ізюмського міського голови № 368 від 25.05.2016 року "Про звільнення начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради". Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради Харківської області. Стягнуто з Ізюмської міської ради Харківської області заробітну плату за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 в розмірі 200506,32 грн. Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.12.2018 по справі № 623/1052/16-а скасовано в частині закриття провадження по справі щодо стягнення з Ізюмської міської ради Харківської області вартість лікування, обстеження, ліків та інших процедур та в частині залишення позову без розгляду. В цій частині справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. В іншій частині рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.12.2018 по справі № 623/1052/16-а залишено без змін. Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набрала законної сили 05.06.2019 року.

В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в порядку ст. 383 КАС України, в якій просить суд:

1. Визнати бездіяльність Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича, яка полягає в умисному не виконанні ПОСТАНОВИ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ Другого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2019 року по справі № 623/1052/16-а (дата набрання законної сили: 05.06.2019 року) в частині Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради Харківської області.

2. Встановити судовий контроль за виконанням ПОСТАНОВИ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ Другого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2019 року по справі № 623/1052/16-а (дата набрання законної сили: 05.06.2019 року) в частині Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради Харківської області, шляхом зобов`язання відповідача: Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича () подати у встановлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду (ст. 382 КАС України).

Розглянувши подану заяву, суд встановив наступне.

Так, згідно з ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України), якими встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до частини 2 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Судом досліджено подану до суду заяву в порядку ст. 383 КАС України, з огляду на що суд зазначає наступне.

Як передбачено положеннями ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 383 КАС України у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Як вбачається із поданої до суду заяви, заявником в поданій до суду заяві не зазначена інформація про хід виконавчого провадження, а лише вказано коли був виданий виконавчий лист та винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, що свідчить про недотримання заявником вимог п.8 ч.2 ст. 383 КАС України.

Відповідно, правилами ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, врегульований приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

До заяви також додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

При огляді судом матеріалів заяви у порядку ст. 383 КАС України, судом встановлено, що позивачем долучено: докази, що посвідчують надсилання копії заяви відповідачу без опису вкладення, тому суду не зрозуміло, що саме було відправлено на електронну адресу відповідача.

Суд зазначає, що з системного аналізу ст. ст. 382, 383 КАС України вбачається, що виокремлення у окремі статті таких видів судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (стаття 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України).

Законодавець, розмежовуючи види судового контролю за виконанням судового рішення, тим самим розділив і види заяв, з якими звертається позивач до суду та, відповідно, - наявність чи відсутність вимог до оформлення кожної з них.

Крім того, суд зазначає, що ст. 382 та ст. 383 КАС України передбачено і різні порядки розгляду заяв, поданих відповідно до цих норм.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, що викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.10.2018 по справі №556/2081/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як передбачено положеннями ч. 5 ст. 383 КАС України у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви. У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Враховуючи наведене вище суд зазначає, що подана заява в порядку ст. 383 КАС України не відповідає вимогам, встановленим вказаною статтею, а отже відповідно до положень ч.5ст. 383 КАС України підлягає поверненню заявнику.

Керуючись ст. ст. 241, 243, 248, 382, 383 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 в порядку ст. 383 КАС України про визнання дій, що вчинені суб`єктом владних повноважень, заінтересована особа: Ізюмський міський голова Марченко Валерій Віталійович повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З текстом ухвали можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя П. П. Винниченко