Справа № 596/267/20
Суддя: Лисюк І. О.
Дата ухвалення: 2020-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 596/267/20
Провадження № 2-а/596/10/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2020 р.

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого судді Лисюк І.О.

за участю секретаря судового засідання Федорів О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Гусятин за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Гусятинського ВП ГУНП в Тернопільській області сержанта поліції Боднарчука Олександра Ігоровича, Гусятинського ВП Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що 04 лютого 2020 року поліцейським Гусятинського ВП ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Боднарчуком О.І. його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КпАП України, за те, що він 01.02.2020 року о 02 год. 50 хв. на автодорозі М-19 між населеними пунктами с.Яблунів та м.Копичинці керуючи транспортним засобом TOYOTA д.н.з. НОМЕР_1 здійснюючи зупинку транспортного засобу не ввімкнув покажчик повороту. Вважає постанову незаконною, та такою, що підлягає до скасування оскільки вона не відповідає вимогам КУпАП, так як правил дорожнього руху він не порушував, доказів вчинення ним правопорушення інспектором не пред`явлено. Посилається на те, що він дійсно у вказаний період рухався у вказаному місці на легковому автомобілі в якому був пасажир. Ззаду та зпереду під`їхали службові автомобілі поліції та зажали його до краю. Невідомий поліцейський став вимагати для перевірки документи не пояснивши причин зупинки та заявив, що у автомобілі не горить правий покажчик повороту. При цьому жодних документів у його присутності не складалися, йому не роз`яснювали його права та не залучалися поняті, які б могли підтвердити факт вчинення ним даного правопорушення.

13.02.2020 року він отримав листа в якому була постанова про накладення адміністративного стягнення із поштовим штампелем від 10.02.2020 року.

Тому просить скасувати постанову серії БАА №754513 від 04.02.2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП винесену поліцейським Гусятинського ВП ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Боднарчуком О.І..

Ухвалою суду від 18 лютого провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Судовий розгляд справи в порядку ч.9 ст.205 КАС України здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового засідання технічними засобами згідно ч.4 ст.229 КАС України не здійснюється.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання сповіщені належним чином.

Позивач Гуменний В.В. в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав письмову заяву в якій позов підтримав, посилаючись на обставини викладені у позові, просить позов задовольнити та справу слухати у його відсутності.

Судом встановлено, що 04 лютого 2020 року поліцейським Гусятинського ВП ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Боднарчуком О.І. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №754513 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України, яке полягає в тому, що ОСОБА_1 01.02.2020 року о 02 год. 50 хв. на автодорозі М-19 між населеними пунктами с.Яблунів та м.Копичинці керуючи транспортним засобом TOYOTA д.н.з. НОМЕР_1 здійснюючи зупинку транспортного засобу та не ввімкнув покажчик повороту.(а.с.5)

Частиною 2 статті 122 КУпАП встановлено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Суд зазначає, що диспозиція частина 2 статті 122 КУпАП є бланкетною, а тому при складанні протоколу необхідно викласти суть правопорушення, виходячи з частини другої цієї статті з посиланням на конкретний пункт Правил Дорожнього руху України, який вважається порушеним та/або норми спеціального Закону.

З оскаржуваної постанови вбачається, що в ній відсутнє посилання, яку норму ПДР України позивачем порушено.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

У відповідності до вимог п.1.1 та 1.3 Правил дорожнього руху України, ці Правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 14.07.2015 року №596-VІІ внесено зміни до ст.258 КУпАП, зокрема, доповнено абзацом 4, зі змісту якого вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.283 КУпАП, тобто відповідачем правомірно винесено постанову на місці вчинення правопорушення.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП, ст.280 КУпАП закріплено обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також судом встановлено, що в порушення вимог ст. 280 КпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно позивача не були з`ясовані всі обставини справи, а саме - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винен позивач у його вчиненні, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Відповідно до положень ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка має містити, поряд з іншим, посилання на нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України - в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В супереч зазначеній нормі КАС України відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження правомірності його дій при розгляді справи про адміністративне правопорушення та наявності доказів вини позивача у вчиненні правопорушення передбаченого саме ч. 2 ст. 122 КпАП України.

Для підтвердження порушення Позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події тощо.

Стороною відповідача на підтвердження правомірності постанови не надано доказів.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення в постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічні правові позиції висловлені в Постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17, від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

З врахуванням конституційного принципу правової держави усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь.

В свою чергу відповідачем не доведено поза розумним сумнівом факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, спростувати пояснення позивача, його посилання на обставини, зазначені в позові немає можливості, і будь які сумніви з приводу наявності його вини як водія транспортного засобу трактуються на його користь, оскільки наявна у справі оскаржувана постанова не дає суду підстав дійти до висновку про те, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, а тому суд вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки вина позивача ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП не доведена.

У зв`язку з отриманням позивачем оскаржуваної постанови 13.02.2019 року слід поновити ОСОБА_1 пропущений з поважних причин процесуальний строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи вказане, суд приходить до висновку, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП, оскільки не з`ясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 280 КУпАП, та не спростовано позицію позивача.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 286 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд приходить до переконання, що слід скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Щодо судових витрат, то такі, в силу приписів статті 139 КАС України, розподілу не підлягають.

Керуючись ч.2 ст.122, 245, 251, 252, 286, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 9, 73-77, 90, 229, 242, 244-246, 286 КАС

України, суд, -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 пропущений з поважних причин процесуальний строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського Гусятинського ВП ГУНП в Тернопільській області сержанта поліції Боднарчука Олександра Ігоровича про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 04 лютого 2020 року серії БАА №754513 та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2ст.122 КУпАП.

Згідно зі статтями 255, 286, 293, 295 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Гусятинський районний суд Тернопільської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено, підписано та проголошено 07 квітня 2020 року.

Суддя Гусятинського районного суду

Тернопільської області І.О.Лисюк