Справа № 480/4972/19
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2020 р. Справа № 480/4972/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі - відповідач, Міноборони України), в якій просив визнати протиправним рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №141 від 01 листопада 2019 року та зобов`язати Міноборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності до ст.16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 на день встановлення інвалідності.
Свої вимоги мотивував тим, що він приймав участь у бойових діях у Демократичній Республіці Афганістан в період з 21 квітня 1981 року по 4 травня 1983 року, де у вересні 1981 року отримав осколкове поранення голови та кінцівок. Згідно з протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії МОУ №3301 від 25.12.2013 йому було встановлено причинний зв`язок поранення з виконанням обов`язків військової служби в Республіці Афганістан. Рішенням МСЕК серії 10 ААВ № 599000 від 22.10.2014 йому була встановлена ІІІ група інвалідності. Вважає, що з моменту встановлення 3 групи інвалідності він набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Звернувшись зокрема, в 2016 році до Департаменту фінансів Міноборони України з приводу отримання одноразової грошової допомоги позивач отримав відмову, яка була оскаржена до суду, та яким позовні вимоги було задоволено частково та зобов`язано повторно розглянути питання щодо призначення одноразової грошової допомоги. В 2018 році, позивач знову звернувся до відповідача з приводу отримання одноразової грошової допомоги та до вказаного звернення додав довідку від 06.02.2004 з Архіву військово-медичних документів, однак, знову отримав відмову, яка також була оскаржена до суду, та яким рішенням від 27.05.2019 у справі №480/424/19 позовні вимоги було задоволено частково та зобов`язано розглянути питання щодо призначення одноразової грошової допомоги. На виконання рішення від 27.05.2019 у справі №480/424/19 відповідачем було розглянуто його заяву, однак, вкотре відмовлено у призначенні одноразової допомоги. Позивач вважає, що надані на розгляд комісії документи є належними і достатніми доказами того, що в його діях були відсутні протиправні діяння на момент отримання поранення (контузії), тому вони є належними документами, що свідчать про причини та обставини отримання ним поранення. Просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 09.12.2019 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Крім того, вказаною ухвалою суду до участі у розгляді справи залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - третя особа, ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Представник відповідача, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.47-52), в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, виходячи з того, що позивач прострочив строк, встановлений Законом для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серія 10 ААВ №599000 від 22.10.2014 III групу інвалідності позивачу було встановлено з 17.10.2014, а з повторною заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням зазначеної інвалідності позивач звернувся 14.06.2018, тобто вже після збігу трирічного строку, встановленого пунктом 8 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Також відмічає, що через Сумський обласний військовий комісаріат була надана комісії Міноборони України для призначення і виплати одноразової грошової допомоги довідка № 6/3/2-34 від 06 лютого 2004 року, яка містить завідомо неправдиві відомості, що є самостійною підставою для відмови йому у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки у Комісії була наявна інша довідка від 22.01.2019 №6/3/-55, в якій повідомляється, що ОСОБА_1 до архіву не звертався, довідка не оформлювалась, не видавалась, у наданій довідці реквізити, формулювання філією Центрального архіву не використовуються, підпис працівника архіву не відповідає оригіналу.
У зв`язку з цим стверджує, що позивачем було надано до військового комісаріату неповний пакет документів, а саме, не було надано жодного документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. А відтак, за відсутності вказаних документів, неможливо визначити право позивача на отримання одноразової грошової допомоги. При цьому, як вказує представник у відзиві, Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва). В той же час відмічає, що позивачем не було надано жодного документа, що підтверджували його госпіталізацію та надання медичної допомоги у лікувальному закладі після отримання мінно-вибухової травми, контузії головного мозку. А наданий позивачем витяг з протоколу Центральної військово-лікарської комісії МОУ від 25.12.2013 №3301 не містить відомостей про обставини поранення позивача. До того ж, про такі поранення відсутній відповідний запис у військовому квитку.
Також, заперечуючи проти позовних вимог, представник зазначив, що позовна вимога про зобов`язання Міноборони України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу є втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. При розгляді справи за позовами про зобов`язання Міноборони України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу по інвалідності, адміністративний суд вправі зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не нарахувати та виплатити таку допомогу, що не належить до компетенції суду.
У встановлений строк та станом на сьогодні пояснення від третьої особи до суду не надходило.
Ухвалою суду від 24.02.2019 було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи з викликом сторін (а.с.57).
Крім того, ухвалою суду від 24.02.2020 судом було витребувано додаткові докази у ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.59).
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, а також матеріали адміністративної справи №480/424/19, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в 1981-1983 роках позивач проходив службу у військовій частині, що входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР у Афганістані.
За час проходження служби позивач отримав контузію, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії.
Вказані обставини підтверджується витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва від 25 грудня 2013 року №3301 (а.с.11), довідкою архіву 6-го відділу воєнно-медичних документів Воєнно-медичного музею Міністерства оборони РФ від 06.02.2004 №6/3/2-3н (а.с.25), а також довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 22 жовтня 2014року, відповідно до якої позивачу встановлена 3 група інвалідності (а.с.12), копією довідки від 27.07.2018 (а.с.77), копією військового квитка (а.с.78-79). Дані обставини встановлені і судовим рішенням, що набрало законної сили у справі №591/2794/16-а (а.с.18-22), та в силу ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України доказуванню не підлягають.
Позивачу МСЕК 17.10.2014 встановлено ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країні, де велися бойові дії (а.с.4,12).
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року постанову Зарічного районного суду м. Суми від 10 квітня 2017 скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково, зокрема: зобов`язано Міноборони України повторно розглянути питання щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку №975 затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (а.с.16-17).
21.06.2018 Верховний Суд залишив без змін постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року у справі №591/2792/16-а (а.с.18-22).
27.05.2019 Сумський окружним адміністративним судом було прийнято ще одне рішення за позовом ОСОБА_1 , яким встановлено, що 26.07.2018 позивач вкотре звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги (а.с.91), до якої ОСОБА_1 додав, крім іншого, довідку архіву 6-го відділу воєнно-медичних документів Воєнно-медичного музею Міністерства оборони РФ від 06.02.2004 №6/3/2-3н (а.с.25,89). Вказане звернення, як встановлено судовим рішенням, з додатком на 18 аркушах листом від 27.07.2018 №2/2394 було направлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в свою чергу заяву позивача від 26.07.2018 та додані до неї документи направив «з попереднім висновком про право позивача на отримання одноразової грошової допомоги» до Міноборони України листом №11/1892 від 02.08.2018 (а.с.66). Однак, Департаментом фінансів Міноборони України листом від 11.12.2018 за №248/3/6/2121 питання про призначення одноразової грошової допомоги не було розглянуто з посиланням на те, що таке питання, на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року вже розглядалось та комісією прийнято відповідне рішення (а.с.92).
Рішенням від 27.05.2019 у справі №480/424/19 Сумський окружний адміністративний суд позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково (а.с.26-30), зокрема, визнав протиправною бездіяльність Міноборони України, яка полягала у не розгляді заяви ОСОБА_1 від 26.07.2018 про виплату одноразової грошової допомоги, поданої разом з доданими до неї документами Сумським обласним військовим комісаріатом супровідним листом від 02.08.2018, та зобов`язано Міноборони України розглянути питання, згідно заяви ОСОБА_1 від 26.07.2018, про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням висновків суду. Вказане рішення суду набрало законної сили 02.07.2019.

На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 №480/424/19 комісія Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 01.11.2019 розглянула пакет документів, направленого Сумським обласним військовим комісаріатом листом від 01.09.2019 (а.с.83) разом з поданою раніше ОСОБА_1 заявою від 26.07.2018 (а.с.91) та доданими до неї документами (а.с.64-65,67,70,71,75-80,82,85-92,4-5,10-22,26-30) та дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформивши своє рішення протоколом від 01.11.2019 №141 (а.с.81).

Відмовляючи позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», комісія виходила з того, що заявником подані завідомо неправдиві відомості щодо поранення, зокрема, у протоколі зазначено, що до поданих заявником документів додана довідка 6 відділу архіву військово-медичних документів від 06.02.2004 №6/3/2-34, у якій зазначено про отримання ОСОБА_1 мінно-вибухової травми.

Відповідно до довідки цього ж архіву від 22 січня 2019 №6/3/1-55 ОСОБА_1 до архіву не звертався, довідка не оформлювалася та не видавалася. У наданій копії попередньої довідки реквізити, формулювання філією Центрального архіву не використовуються, підпис працівника не відповідає оригіналу.

Про прийняте рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив ОСОБА_1 листом від 15.11.2019 №11/2367 (а.с.23, 84).

Надаючи правову оцінку правовим відносинам, що склались в даному випадку між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу»), відповідно до ст. 41 якого, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час вперше встановлення інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Пунктом «б» частини першої статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності третьої групи.

Згідно з частиною дев`ятою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання статей 16-2 та 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок КМУ №975).

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (п.3 Порядку КМУ №975 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Предметом спору у цій справі є вимога призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, у зв`язку із встановленням 17.10.2014 позивачу 3 групи інвалідності.

На день звернення ОСОБА_1 із заявами про виплату одноразової грошової допомоги на підставі статей 16, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», діяв Порядок КМУ №975, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.

Пунктом 11 Порядку КМУ №975, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу. Такими документами є: заява про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Як встановлено судом та вбачається із досліджених матеріалів справи, позивачем у відповідності до вказаних норм, разом із заявою про виплату одноразової грошової допомоги та довідкою медико-соціальної експертної комісії було додано, серед іншого, витяг з протоколу Центральної військово-лікарської комісії від 25.12.2013 №3301 та довідку 6-го відділу воєнно-медичних документів Воєнно-медичного музею Міністерства оборони РФ від 06.02.2004 №6/3/2-3н, копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, що вбачається із супровідного листа від 02.08.2018 №11/1892 Сумського обласного військового комісаріату (а.с.66), а також супровідного листа від 01.09.2019 (а.с.83).

Згідно з п.12 Порядку КМУ №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відповідно до пункту 13 Порядку КМУ № 975, в редакції чинній на час направлення супровідного листа від 02.08.2018 №11/1892 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.66), керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Згідно п. 13 Порядку КМУ №975, в редакції чинній на час повторного направлення документів Сумським обласним військовим комісаріатом супровідним листом від 01.09.2019 (а.с.83) та прийняття оскаржуваного рішення, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Як встановлено судом розпорядником бюджетних коштів, після направлення Сумським обласним військовим комісаріатом було розглянуто на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у справі №480/424/19 подані документи позивача щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги та було прийнято рішення про відмову у призначенні такої виплати (а.с.81).

При цьому, як вбачається із оскаржуваного рішення єдиною правовою підставою для такої відмови вказано ст.16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - у зв`язку із поданням позивачем завідомо неправдивих відомостей, а саме довідки від 06.02.2004 №6/3/2-34 (а.с.25,89). До вказаного висновку, відповідач дійшов, у зв`язку з наявністю іншої довідки від 22.01.2019 №6/3/1-55 філіалу Центрального архіву (а.с.70), відповідно до якої повідомлялось, що ОСОБА_1 до архіву не звертався, довідка від 06.02.2004 №6/3/2-34 не оформлювалась, не видавалась, у наданій довідці реквізити, формулювання філією Центрального архіву не використовуються, підпис працівника архіву не відповідає оригіналу.

Дійсно, відповідно до частини 1 ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Схожі норми містяться і в п. 19 Порядку КМУ №975.

Разом з тим, Сумським окружним адміністративним судом під час розгляду справи №480/424/19 було досліджено оригінал довідки 6-го відділу воєнно-медичних документів Воєнно-медичного музею Міністерства оборони РФ від 06.02.2004 №6/3/2-3н (а.с.89) та рішенням у цій справі встановлено, що дана довідка, а також витяг з протоколу Центральної військово-лікарської комісії від 25.12.2013 №3301 підтверджують факт отримання позивачем саме мінно-вибухової травми та контузії, а довідка від 22.01.2019 №6/3/1-55, на яку посилається відповідач (а.с.70), що отримана вже в січні 2019р. на запит ІНФОРМАЦІЯ_2 , направленого в грудні 2018р., не спростовує вказаного вище факту, оскільки видана іншим структурним відділом Міністерства оборони РФ, а тому не може підтверджувати чи спростовувати інформацію, зазначену у довідці архіву 6-го відділу воєнно-медичних документів Воєнно-медичного музею Міністерства оборони РФ від 06.02.2004 №6/3/2-3н.

Крім того, факт отримання контузії, пов`язаної з виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велися бойові дії, встановлено постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2017 у справі №591/2794-16-а (а.с.16-17), що набрало законної сили.

Згідно ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що вказані вище обставини встановлені судовими рішеннями у справах №591/2794-16-а та №№480/424/19, які набрали законної сили, вони, в силу ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, не потребують доказуванню.

Крім того, за приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Однак, доказів вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на перевірку правомірності довідки архіву 6-го відділу воєнно-медичних документів Воєнно-медичного музею Міністерства оборони РФ від 06.02.2004 №6/3/2-3н, суду не надано.

Судом встановлено, що комісії для розгляду разом з заявою позивача була додана і довідка від 26.03.2019 Сумського ВП ГУНП в Сумській області, складеної за результатами розгляду звернення Сумського обласного військового комісаріату з приводу походження довідки (а.с.71). Однак, вказаною довідкою від 26.03.2019 зафіксовано, що перевіркою не встановлено у події ознак кримінального чи адміністративного правопорушення та прийнято рішення про припинення подальшого розгляду звернення (а.с.71). При цьому, відповідач, у відповідності до п.13 Порядку КМУ №975, розглядаючи подані документи, не був позбавлений можливості прийняти рішення про повернення документів на доопрацювання, зокрема, у разі коли документи подано не в повному обсязі чи потребують уточнення.

Відтак, доводи відповідача з приводу надання позивачем завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. Інших підстав, передбачених ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, представником відповідача не наведено, а судом не встановлено.

Посилання у відзиві на відсутність записів у військовому квитку щодо отриманих мінно-вибухової травми та контузії, також не може свідчити, про факт їх неотримання, оскільки в матеріалах справи наявні докази, які це спростовують, а саме, довідка архіву 6-го відділу воєнно-медичних документів Воєнно-медичного музею Міністерства оборони РФ від 06.02.2004 №6/3/2-3н, а також витяг з протоколу Центральної військово-лікарської комісії від 25.12.2013 №3301, довідка до акта огляду медико-соціальної експертної комісії (а.с.13,82,87,89). Вказані обставини також були встановлені рішенням суду у справі №480/424/19, які також, в силу ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, не потребують доказуванню (а.с.29).

Враховуючи викладене, суд визнає, що подані позивачами, разом з заявою про призначення одноразової грошової допомоги, документи підтверджують, що захворювання позивача, що призвело до його інвалідності, пов`язано з виконанням ним обов`язків військової служби, а не стала наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, у зв`язку з чим, доводи представника відповідача про ненадання позивачем документів, що свідчать про причини та обставини поранення не приймаються судом до уваги.

Щодо посилання представника відповідача на те, що позивачем пропущено строк реалізації свого права на призначення одноразової грошової допомоги згідно п. 8 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права, суд відмічає, що згідно ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи, що дані обставини не були покладені в основу оскаржуваного рішення, суд критично відноситься до вказаних доводів представника відповідача.

Крім того, із змісту п. 8 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вбачається, що протягом трьох років з дня виникнення у особи такого права вона повинна саме заявити про своє волевиявлення отримати таку допомогу шляхом, зокрема, подання відповідної заяви.

При цьому, судовим рішенням у справі №591/2794/16-а встановлено, що ще 24.11.2015 позивач вперше звернувся до Міноборони України через Сумський обласний військовий комісаріат із заявою про призначення та виплати одноразової грошової допомоги, однак позивача повідомлено, що такі витрати повинні здійснюватись Державною прикордонною службою України (а.с.19зворот). Також судовими рішеннями у справах №591/2794/16-а, №480/424/19 судами встановлено, що ОСОБА_1 звертався з такою ж заявою (про призначення та виплати одноразової грошової допомоги) до Державної прикордонної служби України (а.с.64-65), а потім знову до відповідача - в 2016р. та 2018р.

Тобто ОСОБА_1 у встановлений законом строк повідомив про своє волевиявлення на отримання одноразової грошової допомоги, однак, з незалежних від позивача причин, подана ним, зокрема в 2016р. заява була розглянута Міністерством оборони України більше ніж через рік та лише на виконання рішення суду - 18.08.2017 (а.с.67). При цьому, ні відповідач, ні третя особа, не надали доказів на підтвердження того, що про прийняте 18.08.2017 рішення було повідомлено позивача вчасно, що, в свою чергу, позбавило позивача права у найкоротші терміни подати додаткові докази разом з відповідною заявою. Натомість, в матеріалах справи містяться докази (а.с.68), які підтверджують той факт, що про прийняте 18.08.2017 рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги та його підстави, позивач дізнався лише 24.07.2018, та одразу ж подав ще одну заяву про призначення одноразової грошової допомоги 26.07.2018 (а.с.91). Однак, відповідач повторно не прийняв будь-якого рішення, у зв`язку з чим, позивач знову змушений був звернутись до суду, яким зобов`язано вирішити подану заяву.

Окремо варто відмітити, що в рішенні у справі №480/424/19 (а.с.26-30) судом було встановлено, що довідка від 22.01.2019 №6/3/1-55, отримана в 2019 році не спростовує правомірність довідки, отриманої позивачем ще в 2004 році, яка і підтверджує характер отриманих поранень. Рішенням у справі №480/424/19 судом було зобов`язано відповідача прийняти рішення саме з урахуванням висновків судом. В той же час, розглядаючи заяву ОСОБА_1 , на виконання рішення суду, відповідач, прийняв рішення без урахуванням зазначених вище висновків суду (а.с.26-30).

Крім того, варто відмітити, що відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства («Stretch - United Kingdom» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Von Maltzan and Others v. Germany» №71916/01, 71917/01 та 10260/02).

В даному випадку, враховуючи, що позивач протягом тривалого часу не може реалізувати своє право на соціальний захист, передбаченого ст.46 Конституції України щодо отримання одноразової грошової допомоги, за тих умов, що ним для цього було надано всі необхідні документи, ОСОБА_1 постійно вживались заходи щодо отримання такої допомоги, на переконання суду, таке втручання держави у право на мирне володіння майном позивача було зроблено без урахуванням принципу пропорційності, без дотримання необхідного балансу між інтересами держави і суспільства (особи), а також між метою і засобами.

Враховуючи вказані обставини в їх сукупності, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем строку, встановленого законом для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги.

При цьому, посилання представника відповідача на постанови судів апеляційних інстанцій суд не приймає до уваги, оскільки згідно ч.5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, оскаржуване рішення відповідача про відмову у призначенні та виплаті такої допомоги ОСОБА_1 , оформлене протоколом від 01.11.2019 №141, не може відповідати критеріям правомірності, визначеної у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому суд, з урахуванням ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає необхідним визнати протиправним рішення комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене протоколом від 01.11.2019 №141 та зобов`язати Міноборони України призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 на день встановлення інвалідності.

Щодо доводів відповідача про те, що суд не може зобов`язати Міноборони України до прийняття конкретного рішення, оскільки це буде фактичне втручання в його дискреційні повноваження, суд зазначає, що згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дійсно, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Разом з тим рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Тобто, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Така позиція повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15. від 16.09.2015 у справі №826/4418/14.

Також Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях на тому, що правосуддя не повинно бути ілюзорним і має забезпечувати реальний захист прав особи і гарантії того, що справу буде вирішено остаточно рішенням в судовому провадженні (рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», від 13.02.2011 року у справі Чуйкіна проти України).

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 наголосив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (п.9 абз.10).

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникало б необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи, що позивач неодноразово звертався із заявами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, відповідачем неодноразово допускалась бездіяльність щодо розгляду даного питання та прийнято рішення, яким відмовлено позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з підстав, які визнані судом протиправними, суд вважає, що належним способом захисту є саме зобов`язання відповідача призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м.Київ, проспект Повітрофлотський, буд.6, ), третя особа - Сумський обласний військовий комісаріат ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене протоколом від 01.11.2019 №141.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, на день встановлення інвалідності ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.3 розділ VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст судового рішення складено 06.04.2020.

Суддя І.Г. Шевченко