Справа № 520/1157/2020
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

06 квітня 2020 р. № 520/1157/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Панченко О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м.Харків, вул.Пушкінська, буд.46, ) про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №-2038 від 13.03.2019 Головного управління ДФС у Харківській області;

- стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , рахунок № НОМЕР_2 , IBAN: НОМЕР_3 , АТ КБ "Приватбанк") витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 840,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у позивача відсутній обов`язок зі сплати земельного податку з фізичних осіб, оскільки, фізичні особи-підприємці, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, не є платниками земельного податку лише за земельні ділянки, що використовуються ними для провадження підприємницької діяльності, і доходи від провадження якої оподатковуються єдиним податком. Крім того, податкове зобов`язання розраховане відповідачем за відсутності даних державного земельного кадастру у формі витяту або довідки, як це передбачено Податковим кодексом України.

Ухвалою суду від 30.01.2020 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Ухвалою суду від 23.03.2020 замінено неналежного відповідача у справі на його правонаступника - Головне управління ДПС у Харківській області.

Відповідач - Головне управління ДПС у Харківській області, у встановлений судом строк, правом надати письмовий відзив не скористався.

Частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень 1-го поверху №7-1, 7-1б, 7-1в, 7-5, 7-5а, 7-6, 7-7, ІХ в літері "А-5", загальною площею 130,3 кв.м, що знаходяться у житловому багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що зазначені приміщення належать позивачу на праві приватної власності згідно договору дарування нежитлових приміщень, посвідченого 07.11.2013 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алекаєвою З.Б. та зареєстрованого в реєстрі за №1061, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №3286662 від 07.11.2013.

Крім того ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, платником єдиного податку третьої групи та перебуває на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №17544473 від 11.11.2013 та свідоцтвом платника єдиного податку серії НОМЕР_4 від 11.11.2013 року.

З матеріалів адміністративної справи встановлено, що одним з видів господарської діяльності позивача є надання в оренду та експлуатацію власного та орендованого нерухомого майна. Таким чином, нежитлові приміщення 1-го поверху №7-1, 7-1б, 7-1в, 7-5, 7-5а, 7-6, 7-7, ІХ в літері "А-5", загальною площею 130,3 кв.м, житлового багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , використовуються позивачем для здійснення господарської діяльності.

Як вказує позивач у позовній заяві, що 24.01.2020 року він дізнався, що Головним управлінням ДФС у Харківській області на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України та відповідно до п. 286.5 ст.286 розділу ХІІІ Податкового кодексу України відносно позивача прийнято податкове повідомлення-рішення №-2038 від 13.03.2019 за платежем: земельний податок з фізичних осіб за 2019 рік в розмірі 20276,94 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Як визначено підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до підпункту 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно з п.286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.284.1 ст.284 ПК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

За приписами п.274.1 ст.274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Ставки земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких не проведено визначено статтею 277 ПК України.

Так, згідно з п.277.1 ст.277 ПК України ставка податку за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів або в межах населених пунктів, встановлюється у розмірі не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від нормативної грошової оцінки площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Отже контролюючий орган уповноважений здійснювати нарахування фізичним особам податкових зобов`язань із земельного податку на підставі даних державного земельного кадастру щодо площі земельної ділянки, її нормативної грошової оцінки з урахуванням коефіцієнтів індексації, а також рішення сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад щодо ставок земельного податку.

Разом з тим, відповідно до статті 1, частини другої статті 20 Закону України "Про оцінку земель" від 11 грудня 2003 року №1378-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №1378-IV) нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки, як установлено частиною третьою статті 23 Закон №1378-IV, видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру (пункт 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15).

Згідно з частиною першою статті 193 ЗК України державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою (стаття 194 ЗК України).

Згідно з абзацом 2 частини третьої статті 38 Закону України "Про державний земельний кадастр" від 07 липня 2011 року №3613-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для здійснення повноважень, визначених законом, органи державної влади та органи місцевого самоврядування користуються відомостями і документами Державного земельного кадастру щодо земель та земельних ділянок, розташованих на відповідній території, на безоплатній основі.

Таким чином для реалізації контролюючим органом повноважень щодо нарахування земельного податку фізичним особам законодавством встановлено порядок та способи отримання необхідних відомостей для здійснення відповідних розрахунків, зокрема щодо площі земельної ділянки, нормативно-грошової оцінки, коефіцієнтів.

З матеріалів справи слідує, що нарахування позивачу земельного податку за 2019 рік відповідачем проведено на підставі додатка 2 до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові" в редакції рішення 23 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 28.11.2018 року №1284/18.

Між тим, суд зазначає, що органи місцевого самоврядування встановлюють лише ставки земельного податку, що сплачується на відповідній території.

База оподаткування визначена Податковим кодексом України.

З аналізу вищенаведених приписів ст.271 ПК України слідує, що базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, або площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

З аналізу приписів ст.ст.274, 277 ПК України слідує, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено обчислюється в залежності від їх нормативної грошової оцінки, а ставка податку за земельні ділянки в межах населеного пункту, нормативну грошову оцінку яких не проведено, обчислюється від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по області.

Відповідачем не надано суду доказів в підтвердження правомірного визначення бази оподаткування для нарахування позивачу оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням земельного податку за 2019 рік.

Крім того, відповідно до п.286.6 ст.286 ПК України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Згідно договору дарування нежитлових приміщень, посвідченого 07.11.2013 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алекаєвою З.Б. та зареєстрованого в реєстрі за №1061, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №3286662 від 07.11.2013, зареєстрованого Комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" позивачу на праві приватної власності належить нежитлове приміщення 1-го поверху №7-1, 7-1б, 7-1в, 7-5, 7-5а, 7-6, 7-7, ІХ, в літері "А-5", загальної площею 130,3 кв.м., що знаходиться у житловому багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно технічного паспорту вказаний будинок має 5 поверхів.

Відповідачем при розрахунку податку була врахована площа земельної ділянки виходячи з площі нежитлового приміщення, що знаходиться у власності позивача без врахування площі приміщень, що знаходяться з 2 по 5 поверх на цій же земельній ділянці.

Відповідачем не надано доказів, що визначений позивачу оскаржуваним рішенням земельний податок нарахований з урахуванням частки кожного співвласника у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці, з урахуванням частки прибудинкової території.

Отже, контролюючий орган, визначаючи позивачу суму земельного податку, не довів суду правомірності обрахунку земельного податку.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не виконаний свій обов`язок щодо надання належних доказів в підтвердження наявності підстав для визначення податкового зобов`язання, а отже не доведено суду правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин, суд доходить висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення №-2038 від 13.03.2019 року Головного управління ДФС у Харківській області та його скасування.

Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №-2038 від 13.03.2019 Головного управління ДФС у Харківській області про нарахування ОСОБА_1 земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік у розмірі 20276 (двадцять тисяч двісті сімдесят шість) грн. 95 коп.

Стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , рахунок № НОМЕР_2 , IBAN: НОМЕР_3 , АТ КБ "Приватбанк") витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Панченко