Справа № 340/3346/19
Суддя: Г.М. Момонт
Дата ухвалення: 2020-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року м. Кропивницький Справа №340/3346/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Момонт Г.М., розглянув у порядку спрощеного провадження (письмове провадження) в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління ДПС у Кіровоградській області

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-153473-52 від 28 листопада 2019 року на суму 26 539,26 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що податкове зобов`язання може виникнути у разі не сплати коштів, які самостійно задекларовані платником податків або були донараховані контролюючим органом і не сплачені платником податків, інших правових підстав для виникнення податкового зобов`язання податкове законодавство не передбачає. Позивач зазначає, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційний номер облікової картки платника податків станом на 23.12.2019 р. не знайдено. Позивач вважає, що оскільки вона не має зобов`язання зі сплати єдиного внеску, то відповідач не має правових підстав для винесення оскаржуваної вимоги.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву у якому заперечено щодо задоволення позову (а.с.23-28). Представник відповідача вказує, що ОСОБА_1 зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 . як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку як платник податків на загальній системі оподаткування. Також представник відповідача зазначає, що з 01.01.2017 р. відповідно до Закону України від 06.12.2016 р. №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» всі фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування незалежно від того, чи одержують вони дохід (прибуток) в кожному конкретному місяці, зобов`язані сплачувати ЄСВ у розмірі не менше мінімального страхового внеску, який у 2017 році становив 8 448,00 грн., у 2018 році 9 828,72 грн., у 2019 році 11 016,72 грн. Представник відповідача зауважує, що з урахуванням норм діючого законодавства фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в автоматичному режимі визначено до сплати єдиний внесок за 2017 рік у розмірі 8 448,00 грн., за 2018 рік 9 828,72 грн., за 1 ІІІ квартали 2019 року в розмірі 2 754,18 грн. щоквартально.

Позивачем подано відповідь на відзив у якій зазначено, що вона. ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , станом на дату подачі позовної заяви до суду не перебувала на обліку як приватний підприємець, про що надано відповідні докази з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позивач наголошує на тому, що свідоцтва про право на зайняття підприємницькою діяльністю не отримувала, податки, як підприємець ніколи не сплачувала. Також позивач вказує, що нею до прокуратури Кіровоградської області подано відповідну заяву про внесення відомостей в ЄРДР та проведення досудового розслідування (а.с.39-40).

Представником відповідача подано заперечення щодо відповіді на відзив у яких вказано, що з факту наявності номера державної реєстрації позивачка зверталася до державного реєстратора фізичних осіб із заявою про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця відповідно до вимог Закону України №755-IV від 15.05.2003 р. «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», оскільки відповідно до норм вказаного закону, державна реєстрація фізичних осіб-підприємців здійснюється на підставі документів, поданих у паперовій та електронній формі. Крім цього, представник відповідача зазначає, що не має змоги надати копію облікової справи ОСОБА_1 , оскільки реєстрація відбувалася у 2007 році, а термін зберігання такого документу 5 років. Також представник відповідача зауважує, що твердження позивачки про те, що відомості щодо неї були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань посадовими особами ГУ ДПС у Кіровоградській області не відповідає дійсності, адже посадові особи ГУ ДПС у Кіровоградській області та Державна податкова служба України не є держателями вказаного Реєстру і не мають повноважень вносити відомості до нього (а.с.50-51).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 р. позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) залишено без руху (а.с.13).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.1).

12.02.2020 р. проведено перше судове засідання та розпочато розгляд справи по суті (а.с.45).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 р. відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів (а.с.46).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 р. витребувано у ОСОБА_1 письмову інформацію стосовно того, чи перебувала вона у трудових відносинах у період з 2017 року по 2019 рік, у випадку, якщо перебувала завірену копію трудової книжки (а.с.49).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.03.2020 р. витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області довідки ОК-5 та ОК-7 за період з 01.01.2017 р. по 31.10.2019 р. відносно ОСОБА_1 (а.с.56).

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, а також докази витребувані судом, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. зареєстрована як фізична особа-підприємець та взята на облік як платник єдиного внеску, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.64-67, 68-70).

З огляду на витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що ОСОБА_1 17.03.2020 р. припинено підприємницьку діяльність за власним рішенням (а.с.64-67, 68-70).

В обліковій картці платника єдиного соціального внеску ОСОБА_2 відображена недоїмка станом на 30.10.2019 р. у розмірі 26 539,26 грн. (а.с.32-37).

На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів ГУ ДПС у Кіровоградській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28 листопада 2019 року №Ф-153473-52 на суму 26 539,26 грн. (а.с.7, 38).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №2464-VI (далі за текстом Закон №2464).

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

З огляду на ч.2 ст.50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003 р. №755-IV, у редакції чинній на 30.07.2007 р., державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно з абз.2 ч.2 ст.43 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003 р. №755-IV, у редакції чинній на 30.07.2007 р., дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця є датою державної реєстрації фізичної особи-підприємця.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що 30.07.2019 р. Виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с.64-67).

При цьому відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 23.12.2019 р. ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець (а.с.68-70).

Стосовно посилання позивача на витяг з Єдиного державного реєстру від 23.12.2019 р., копія якого додана до матеріалів справи (а.с.9), суд зазнає, що такий витяг не може підтверджувати факту відсутності запису про позивача як фізичну особу-підприємця, оскільки сформований не відносно фізичної особи-підприємця, а щодо юридичної особи, позаяк під час формування безкоштовного запиту в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, критерії пошуку «Повне найменування або код ЄДРПОУ», «Скорочене найменування» з`являються при проставленні відмітки навпроти «Юридична особа».

Таким чином, ОСОБА_1 на час виникнення спірних правовідносин мала статус фізичної особи-підприємця та, відповідно, була платником єдиного соціального внеску відповідно до Закону №2464.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

З огляду на п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 5 статті 8 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Відповідно до абз.3 ч.8 ст.9 Закону №2464 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з ч.12 ст.9 Закону №2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

З аналізу зазначених норм встановлено, що фізична особа-підприємець зобов`язана нараховувати та сплачувати єдиний соціальний внесок в розмірі 22 відсотків бази нарахування єдиного внеску, а у випадку не отримання доходу у розмірі не менше ніж мінімальний страховий внесок.

Зважаючи на п.5 ч.1 ст.1 Закону №2464 мінімальний страховий внесок сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2017 р. №1801-VIII установлено з 1 січня 2017 року мінімальну заробітну плату 3200 гривні.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік2 від 07.12.2017 р. №2246-VIII установлено з 1 січня 2018 року мінімальну заробітну плату 3723 гривні.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 р. №2629-VIII установлено з 1 січня 2019 року мінімальну заробітну плату 4173 гривні.

Таким чином, сума мінімального страхового внеску у 2017 році становила 704,00 грн. (3 200,00 грн. х 22%), у 2018 році 819,06 грн. (3 723,00 х 22%), у 2019 році 918,06 грн. (4 173,00 грн. х 22%).

Отже, мінімальний розмір страхового внеску, який підлягав обов`язковій сплаті фізичною особою-підприємцем у 2017 році становив 8 448,00 грн., у 2018 році 9 828,72 грн., за І ІІІ квартали 2019 року 8 262,54 грн.

Суд враховує, що необхідними умовами для сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, однак за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому задля досягнення зазначеної мети законодавчо встановлений обов`язок зі сплати фізичними особами-підприємцями мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

У постанові Верховного Суду від 04.12.2019 р. у справі №440/2149/19 (провадження №К/9901/28514/19) сформовано правовий висновок відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Позивачем не надано до суду доказів перебування у трудових відносинах у період з 2017 року по 2019 роки.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, наданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, відомості щодо сплати єдиного соціального внеску за ОСОБА_1 відсутні (а.с.61-62).

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивач як фізична особа-підприємець була зобов`язана нараховувати та сплачувати єдиний соціальний внесок у розмірі не меншому ніж мінімальний розмір страхового внеску.

Відповідно до абз.1 ч.4 ст.25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

При цьому в розумінні п.6 ч.1 ст.1 Закону №2464 недоїмка сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. №449 (далі за текстом Інструкція №449).

Пунктом 1 Розділу VІ Інструкції №449 встановлено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Відповідно до абз.2 п.2 Розділу VІ Інструкції №449 у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Згідно з п.4 Розділу VІ Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника фізичної особи).

Отже, якщо платник єдиного внеску не виконав обов`язку зі своєчасного нарахування та сплати ЄСВ, орган доходів і зборів на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів обчислює суму єдиного внеску, яку зазначає у вимозі про сплату боргу (недоїмки).

Як встановлено судом, ОСОБА_1 у період з січня 2017 року по вересень 2019 року включно не нараховувала та не сплачувала єдиний соціальний внесок у законодавчо встановленому розмірі, а тому відповідачем на підставі та у межах повноважень, а також з дотриманням інших засад визначених ч.2 ст.2 КАС України, сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) 28 листопада 2019 року №Ф-153473-52 на суму єдиного соціального внеску 26 539,26 грн.

Стосовно посилання позивача на норми Податкового кодексу України суд зазначає, що відповідно до п.1.3 ст.1 Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то відповідно до ст.139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат понесених позивачем. Натомість відповідачем не надано доказів понесення судових витрат у даній справі.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Дата складання повного рішення суду 07 квітня 2020 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.М. Момонт