Справа № 420/497/20
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/497/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Стефанов С.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Міністерства внутрішніх справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат пов`язаних з утриманням в Одеському державному університеті внутрішніх справ в сумі 53 674,51 грн., -

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 23 січня 2020 року надійшов адміністративний позов Міністерства внутрішніх справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , в якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог просить:

- визнати строк, визначений ст.122 КАС України для звернення до суду з адміністративним позовом, пропущеним з поважних причин та поновити строк для звернення до суду;

- стягнути з ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ізмаїльським МВ ГУМВС України в Одеській області 29.08.2007 року, ІПН НОМЕР_2 , на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади - Міністерства внутрішніх справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ (р/р UA1000570, Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, ) витрати пов`язані з його утриманням в Одеському державному університеті внутрішніх справ в сумі 53 674.51 грн. (п`ятдесят три тисячі шістсот сімдесят чотири гривні п`ятдесят одна копійка).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до наказу начальника ГУМВС України в Одеській області №850 о/с від 01.12.2014 року, відповідач звільнений з органів внутрішніх справ за п.64 «Є» (за порушення дисципліни). Відповідно до положень ст.18 Закону України «Про міліцію», особи начальницького складу ОВС, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Таки чином, позивач вважає, що у зв`язку із тим, що відповідач протягом значного проміжку часу з моменту звільнення, з 05.12.2014 року по дату звернення університету з цією позовною заявою до суду, добровільно не відшкодував витрати, понесені університетом на його навчання, в добровільному порядку, позивач звертається до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року адміністративний позов Міністерства внутрішніх справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності з відшкодування витрат за навчання після звільнення з органів внутрішніх справ та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху.

У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

З метою отримання відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , Одеським окружним адміністративним судом 20 лютого 2020 року направлено запит органу державної влади, підприємства, установи, організації, закладу щодо доступу до персональних даних до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (вих. №6408/20).

24 лютого 2020 року відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області надано відповідь, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Копія ухвали від 20 лютого 2020 року про відкриття провадження по справі та копія позову з додатками були направлені ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою: АДРЕСА_1 , проте не вручені під час доставки з зазначенням причини повернення: «за закінченням встановленого строку зберігання».

У встановлений судом строк відзив на позовну заяву в порядку передбаченому ст.162 КАС України, відповідач не надав.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову, у зв`язку з чим наявні підстави для його задоволення, виходячи з наступного.

Публічно-правовим вважається спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з п.17 ч.1 ст.4 КАС України, публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону «Про міліцію» №565-ХІІ від 20.12.1990 року (далі - Закон №565-ХІІ, чинного на час виникнення взаємовідносин визначених договором про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 22.09.2008 року), працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Згідно положень статті 9 Закону №565-ХІІ, на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів МВС, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Частиною 4 статті 18 Закону №565-XII передбачено, що підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням МВС в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує МВС за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Частиною 6 статті 18 Закону №565-XII передбачено, що курсанти вищих навчальних закладів МВС у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Згідно ч.2 ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року (із змінами та доповненнями) (далі - Закон №580-VIII) підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Відповідно до положень ч.4 ст.74 Закону №580-VIII, особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністрерства внутрішніх справ України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №313 від 01.03.2007 року (чинний на час укладення договору про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ), визначав механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі: дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість; відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу; звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Такі витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою, а у разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що 22 вересня 2008 року між Одеським державним університетом внутрішніх справ (Замовник) та громадянином України ОСОБА_1 укладено договір «Про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ» (а.с.19-22).

Предметом вищевказаного договору була підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямом підготовки «Право» (п.1 Договору від 22 вересня 2008 року).

Пунктами 2.3.5 - 2.3.6 Договору від 22 вересня 2008 року передбачено, що особа зобов`язується після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за посадою, на яку призначена Замовником, і відпрацювати не менше трьох років. У разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього Договору, відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Пунктом 3 Договору від 22 вересня 2008 року передбачені підстави відшкодування фактичних витрат на підготовку, а саме: дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв`язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушення нею дисципліни; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Порядок відшкодування особою фактичних витрат на підготовку, визначений пунктами 4.1 - 4.4 Договору від 22 вересня 2008 року, згідно яких, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат пов`язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовується в порядку, визначеному чинним законодавством. У разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку. У разі поновлення на навчання особи, що була відрахована з навчального закладу, стягнення суми виплат припиняється. Якщо таке поновлення здійснюється після відкриття виконавчого провадження щодо відшкодування витрат, стягнення їх суми припиняється на підставі вимоги стягувача.

Відповідно до пункту 6.1 Договору від 22 вересня 2008 року, сторони несуть відповідальність за повне виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , закінчив навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ, отримав диплом фахівця та був відряджений для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в Одеській області.

Наказом ГУ НП в Одеській області №850 о/с від 01.12.2014 року, ОСОБА_1 було звільнено зі служби з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п.64 «Є» (за порушення дисципліни) (а.с.18).

З наведених норм та викладених обставин справи вбачається, що оскільки ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за порушення дисципліни, що підпадає під пункти 3.1 - 3.2 Договору від 22 вересня 2008 року, виходячи з формулювання причин звільнення, він повинен відшкодувати витрати на його утримання за період навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ.

Суд зазначає, що відповідно до ст.1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України» №2925-III від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями), навчальні заклади включено до загальної структури МВС, отже Одеський державний університет внутрішніх справ є структурним підрозділом МВС, таким чином Одеський державний університет внутрішніх справ діє у складі МВС та підпорядковується йому, а тому, як розпорядник бюджетних коштів згідно норм бюджетного законодавства, для виконання своїх обов`язків за Договором від 22 вересня 2008 року, здійснював фактичні витрати бюджетних коштів з утримання відповідача, що підтверджується розрахунком фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 в ОДУВС відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №313 від 01.03.2007 року за період з 01.09.2008 року по 23.06.2012 року, а саме:

- грошове забезпечення - 13 406,94 грн.;

- нарахування на заробітну плату - 3 754,89 грн.;

- речове забезпечення - 1 767,75 грн.;

- харчування - 26 902,04 грн.;

- комунальні послуги - 7 842,89 грн.;

- всього в сумі - 53 674,51 грн. (а.с.24).

Суд також наголошує, що спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби, отже у межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог ст.19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Аналогічний висновок зроблено у постанові від 12.12.2018 року у справі №804/285/16, у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14.03.2018 року у справі №461/5577/15-ц від 31.10.2018 року у справі №820/5761/15.

Враховуючи те, що Одеський державний університет внутрішніх справ, як структурний підрозділ МВС, у разі невиконання договірних відносин, з боку курсантів або молодих фахівців, випускників ВНЗ, звертається до суду для відшкодування бюджетних коштів, які виділялись з державного бюджету і були витрачені на їх утримання, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 повинен відшкодувати зазначені витрати у розмірі 53 674,51 грн., відповідно до розрахунку фактичних витрат №498 від 23.11.2016 року.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд зазначає, що бездіяльність за своєю суттю полягає у невиконанні особою дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї посадових обов`язків згідно із законодавством України.

При цьому, суд враховує, що застосування різних способів захисту порушеного права позивача повинно відбуватися з урахуванням конкретних обставин справи в кожному окремому випадку. Так, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Судом встановлено, що позивачу стало відомо про звільнення молодого фахівця ОСОБА_1 лише 02.09.2015 року, з моменту надходження на адресу Одеського державного університету внутрішніх справ витягу з наказу про звільнення відповідача, враховуючи те, що відповідач повідомлявся Одеським державним університетом внутрішніх справ листом №Ю-1897 від 01.06.2016 року про можливість погасити заборгованість в добровільному порядку, але зазначена заборгованість не була погашена ОСОБА_1 до моменту подання адміністративного позову, а тому, суд доходить до висновку, що відповідачем не вчиняялось будь-яких дій для вішкодування витрат за навчання після звільнення з органів внутрішніх справ.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в надані ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Міністерства внутрішніх справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат пов`язаних з утриманням в Одеському державному університеті внутрішніх справ в сумі 53 674,51 грн., підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Міністерства внутрішніх справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат пов`язаних з утриманням в Одеському державному університеті внутрішніх справ в сумі 53 674,51 грн. - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ізмаїльським МВ ГУМВС України в Одеській області 29.08.2007 року , ІПН НОМЕР_2 , на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади - Міністерства внутрішніх справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ (р/р UA1000570, Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, ) витрати пов`язані з його утриманням в Одеському державному університеті внутрішніх справ в сумі 53 674,51 грн. (п`ятдесят три тисячі шістсот сімдесят чотири гривні п`ятдесят одна копійка).

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

При цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Суддя С.О. Cтефанов

.