Справа № 480/405/20
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2020 р. Справа №480/405/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Павлічек В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області про визнання протиправним дій та зобов"язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - відповідач, ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 10.12.2019 року №40064/03.2-16 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області відновити виплату пенсії ОСОБА_1 та здійснити виплату сум пенсії, не отриманих з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, за минулий час з моменту прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років від 10.12.2019 року до часу прийняття рішення по суті справи Сумським окружним адміністративним судом.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що 10.12.2019 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку відсутністю спеціального стажу 26 років 6 місяців. Відповідач зазначив, що станом на 01.04.2015 р. у ОСОБА_1 , спеціальний стаж становить 23 роки 7 місяців 1 день, а станом на 01.01.2016 р. - 24 роки 4 місяці 1 день. Позивач не погоджується з даним рішенням відповідача та вважає його таким, що порушує її права на соціальний захист.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі з повідомленням сторін та призначено справу до судового розгляду по суті. Також даною ухвалою встановлено строк відповідачу для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача, а також встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив, а відповідачу заперечення.

На виконання зазначеної ухвали відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні, зокрема зазначивши, що згідно з наданими копіями документів спеціальний стаж позивача складає станом на 04.2015 - 23 роки 7 місяців 1 день; на 01.01.2016 - 24 роки 4 місяці 1 день. А отже позивач немає права виходу на пенсію за вислугу років. Крім того у відзиві педставник відповідача зазначив, що позивач не звертався до Головного управління з питання призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а звернувся із заявою про визначення права на пенсію за вислугу років, за результатами розгляду якої не було ухвалене рішення про призначення чи про відмову у призначенні пенсії. Оскільки таке рішення орган, що призначає пенсію, ухвалює лише тоді, коли пенсіонер подає заяву, форма якої затверджена Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Враховуючи викладене, права позивача щодо перерахунку та виплати пенсії не були порушені головним управлінням (а.с. 27-28).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач працювала:

- з 01.09.1991 р. по 10.06.1997 р. керівником гуртка Сумської обласної станції юних натуралістів;

- з 11.06.1997 р. по 30.09.2018 року керівником гуртка Сумського обласного центру позашкільної освіти та роботи з талановитою молоддю;

- з 15.05.2019 р. по теперішній час - керівник гуртка комунального закладу Сумської обласної ради - обласного центру позашкільної освіти та роботи з талановитою молоддю.

Даний факт підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 (а.с. 36-37). а також довідкою комунального закладу Сумської обласної ради - обласного центру позашкільної освіти та роботи з талановитою молоддю від 11.11.2019 року № 778 (а.с. 35).

За результатами розгляду заяви позивача від 04.09.2018 року, листом від 11.09.2018 року Сумське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області повідомило ОСОБА_1 , що згідно з наданими копіями документів її спеціальний стаж станом на 04.09.2018 року становить 27 років 4 дні. Отже право на пенсію за вислугу років вона має (а.с. 14).

З 02.10.2018 року позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В подальшому позивач отримала лист від 18.04.2019 року № 8865/05-20, в якому Сумське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області повідомило, що після повторної перевірки документів пенсійної справи згідно з рішенням управління від 16.04.2019 р. ОСОБА_1 припинено виплату пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", станом на:

- 01.04.2015 р. не менше 25 років;

- з 01.04.2015 р. по 31.03.2016 р. не менше 25 років 6 місяців;

- з 01.04.2016 р. по 31.03.2017 р. не менше 26 років;

- з 01.04.2017 р. по 11.10.2017 р. не менше 26 років 6 місяців, (має 26 років 1 місяць 12 днів).

Разом з тим в даному листі зазначено, що право на призначення пенсії за віком позивач матимете після досягнення віку - 60 років, за наявності страхового стажу з 01.01.2025 р. по 31.12.2025 р. не менше 32 років та звернення до управління (а.с. 16).

Доказів оскарження рішення Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про припинення виплати пенсії, позивачем суду надано не було.

18.11.2019 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою, в якій просила визначити право виходу на пенсію за вислугу років (а.с. 57).

Листом від 10.12.2019 року № 40064/03.2-16 "Про визначення права на пенсію за вислугу років" Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зокрема повідомило позивача, що спеціальний стаж станом на 11.10.2017 р. становить 26 років 1 місяць 12 днів. Отже права на пенсію за вислугою років позивач не має (а.с. 17).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

Статтею 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Перелік документів, які необхідно додати до заяви про призначення пенсії за віком, зазначено в п. 2.1 Порядку № 22-1.

Пунктом 4.1. Порядку № 22-1 передбачено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Згідно до пункту 4.3. Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу 2 підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії або поновлення раніше призначеної пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку.

З матеріалів справи суд вбачає, що позивач 18.11.2019 року зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою, в якій просила визначити право виходу на пенсію за вислугу років відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. № 909 (а.с. 57).

Листом Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 10.12.2019 року № 40064/03.2-16 "Про визначення права на пенсію за вислугу років", зокрема повідомило позивача, що згідно з наданими копіями документів спеціальний стаж позивача станом на 11.10.2017 р. становить 26 років 1 місяць 12 днів. Отже права на пенсію за вислугою років позивач не має (а.с. 17).

Тобто фактично позивач просила визначити її право на пенсію за вислугу років, а не призначити їй пенсію за вислугу років чи поновити пенсію, а зазначений лист, який на думку позивача є рішенням, є відповіддю на письмове звернення позивача, а не рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, прийнятим відповідно до Порядку 22-1.

При цьому судом встановлено, що повторної заяви про призначення пенсії або заяви про поновлення пенсії, відповідно до форми встановленої Порядком 22-1, позивач не подавала.

Разом з тим суд зазначає, що пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції від 09.12.2012 року) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII (далі по тексту - Закон - N 213-VIII), у Законі України "Про пенсійне забезпечення" статті пункт "е" статті 55 викладено в такій редакції:

"Право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

В подальшому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року N 911-VIII (далі по тексту - Закон № 911) у Законі України "Про пенсійне забезпечення" у статті 55 у пункті "е" в абзаці першому слова "незалежно від віку" замінено словами та цифрами "після досягнення 55 років і" та доповнено абзацами дванадцятим - двадцять п`ятим такого змісту:

"До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення:

які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту;

1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку:

50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року;

50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року;

51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року;

51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року;

52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року;

52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року;

53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року;

53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року;

54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року;

54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року;

55 років - які народилися з 1 січня 1971 року ".

Тобто Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24.12.2015 № 911-VIII встановлено як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 55 років для осіб, зазначених у пункті "е" статті 55 "Про пенсійне забезпечення".

Однак рішенням Конституційного Суду України від 4 червня 2019 року N 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року N 911-VIII.

В Рішенні Конституційного Суду України від 4 червня 2019 року N 2-р/2019 зазначено, що на думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом N 213 до оспорюваних положень Закону N 1788 щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону N 1788, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону N 1788 поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону N 1788. Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону N 1788 випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" статті 55 Закону N 1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону N 1788 зі змінами, внесеними Законом N 213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Також в Рішенні Конституційного Суду України від 4 червня 2019 року N 2-р/2019 зазначено, що Конституційний Суд України вважає, що для запровадження юридичного регулювання, за яким окремим працівникам льотного і льотно-випробного складу, освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, артистам театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств, колективів встановлено додатковий віковий критерій виходу на пенсію - 50 та 55 років, законодавець не мав об`єктивних підстав.

Установлення положеннями Закону N 1788 віку виходу на пенсію окремих категорій громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком, є посяганням на сутність права на пенсійне забезпечення.

Конституційний Суд України наголосив, що виключно забезпечення фінансових інтересів держави, а саме наповнення (формування) Державного бюджету України, а також бюджету Пенсійного фонду України, без дотримання положень Конституції України, зокрема щодо пріоритетності забезпечення прав і свобод людини і громадянина, гарантування права на соціальний захист, не могло бути виправданням для юридичного регулювання, встановленого оспорюваними положеннями Закону N 1788. Тому обраний законодавцем засіб не можна вважати прийнятним для досягнення мети прийняття Закону N 911.

Отже, положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону N 1788 зі змінами, внесеними Законом N 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті "а" статті 54 Закону N 1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону N 1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Відтак Конституційний Суд України визнав зазначені зміни неконституційними.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини рішенням Конституційного Суду України від 4 червня 2019 року N 2-р/2019, положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року N 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тобто зазначені положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" N 1788 втратили чинність з 4 червня 2019 року.

Таким чином з 4 червня 2019 року при призначенні пенсії за віком необхідно керуватися статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції чинній до внесення до неї змін законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року N 911-VIII, які визнано неконституційними.

Отже на день звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою від 18.11.2019 року щодо визначення права на призначення пенсії за вислугу років, пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993. Згідно наведеного переліку право на призначення пенсії за вислугу років мають, зокрема працівники закладів і установ освіти.

Судом встановлено, що відповідно до довідки Комунального закладу Сумської обласної ради - Обласний центр позашкільної освіти та роботи з талановитою молоддю від 11.11.2019 року № 778 (а.с. 18), станом на 11.11.2019 року педагогічний стаж позивача складає 27 років 6 місяців 27 днів. Крім того в листі від 10.12.2019 року за № 40064/03.2-16 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області самостійно зазначено, що стаж позивача станом на 11.10.2017 року становить 26 років 1 місяць 12 днів. Тобто на момент звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою від 18.11.2019 року про визначення права на призначення пенсії за вислугу років, а також станом на 11.10.2017 року, стаж позивача становить більше ніж 25 років, а відтак суд зазначає, що позивач має право на призначення пенсію за вислугу років відповідно до пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Посилання представника відповідача, що пунктом 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 передбачено право на пенсію за вислугу років, зокрема, педагогічних працівників за умови, якщо вони на день набуття чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VII, тобто станом на 11 жовтня 2017 року, мають вислугу років, необхідну для призначення такої пенсії, суд вважає безпідставними, оскільки Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не передбачено такий вид пенсії як "за вислугу років". Зазначений вид пенсії передбачений Законом України "Про пенсійне забезпечення".

При цьому як вбачається з матеріалів справи в даному випадку позивач просила визначити право на призначення пенсії за вислугу років саме відповідно до пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Суд зазначає, що на даний час стаття 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" діє в редакції до внесення до неї змін законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII та "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року N 911-VIII, а саме в редакції, якою передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Дана норма закону є чинною та жодні зміни, пов`язані із можливістю включення до спеціального стажу певних періодів роботи не вносились.

А відтак, враховуючи викладене суд доходить висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було протиправно відмовлено ОСОБА_1 щодо визначення права на призначення пенсії за вислугу років.

Враховуючи викладене та оскільки позивав не зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про поновлення виплати пенсії або призначення пенсії за вислугу років та відповідно відповідачем не приймалось рішення про відмову у поновленні або призначенні пенсії, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 10.12.2019 року №40064/03.2-16 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області відновити виплату пенсії ОСОБА_1 та здійснити виплату сум пенсії, не отриманих з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, за минулий час з моменту прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років від 10.12.2019 року до часу прийняття рішення по суті справи Сумським окружним адміністративним судом, є передчасними, а відтак, задоволенню не підлягають.

Разом з тим згідно із ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Водночас, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи наведене та те, що позивачу листом від 10.12.2019 року за № 40064/03.2-16 фактично було відмовлено у визначенні права на призначенні пенсії за вислугу років з підстав не передбачених законодавством, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить та визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо визначення права ОСОБА_1 на призначення пенсії за вислугу років, викладену в листі від 10.12.2019 року за № 40064/03.2-16 і зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.11.2019 року щодо визначення права на призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням висновків суду.

Разом з тим, враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області суму судового збору у розмірі 840,80 грн., сплаченого відповідно до квитанції від 20.01.2020 року № 0.0..1 (а.с. 8).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області про визнання протиправним дій та зобов"язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо визначення права ОСОБА_1 на призначення пенсії за вислугу років, викладену в листі від 10.12.2019 року за № 40064/03.2-16.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.11.2019 року щодо визначення права на призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) суму судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек