Справа № 415/307/20
Суддя: Луньова Д. Ю.
Дата ухвалення: 2020-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/307/20
Провадження № 2-а/415/141/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2020 року м.Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Луньової Д.Ю.

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом представника позивача - адвоката Осики Максима Ігоровича (адреса для листування: АДРЕСА_1 ) в інтересах ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Луганській області ДПП капрала поліції Донських Дмитра Володимировича (місцезнаходження: вул. Штейгерська, 8, м. Лисичанськ, Луганська область, 93100) про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області з даним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною і скасувати постанову серії ДП 18 № 470085 від 02 січня 2020 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності та закрити справу за відсутністю складу правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02 січня 2020 року інспектор взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Луганській області ДПП капрал поліції Донських Дмитро Володимирович виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 470085 про те, що водій ОСОБА_1 02 січня 2020 року о 19 годині 40 хвилин за адресою: вул. Космонавтів, біля буд. № 11, у м. Сєвєродонецьк керував транспортним засобом «TOYOTA AVENSIS» державний номерний знак НОМЕР_1 з забрудненим номерним знаком, що не дало змоги чітко визначити символи номерного знаку з 20 метрів, а також не пред`явив для перевірки документи зазначені в п. 2.1 Правил дорожнього руху, а саме посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб», чим порушив п. 2.4 ПДР України, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 126, та ч. 6 ст. 121 КУпАП, за що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Позивач вважає постанову протиправною, такою, що не відповідає нормам КУпАП, винесеною безпідставно та неправомірно. Позивач вважає дії відповідача незаконними, так як в своїх діях він не вбачає ознак адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126 КУпАП та ч. 6 ст. 121 КУпАП, і за таких обставин провадження у справі про адміністративне правопорушення не могло бути розпочато у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою судді Лисичанського міського суду Луганської області Луньової Д.Ю. від 26 березня 2020 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Копії ухвали від 26 березня 2020 року було направлено позивачу та відповідачу в порядку, передбаченому ст. 268 КАС України.

Раніше, 17 березня 2020 року на адресу Лисичанського міського суду Луганської області від відповідача надійшло клопотання в якому він заперечив проти позовних вимог позивача та долучив до матеріалів диск з відеозаписом.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи останній був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень статті 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

Станом на дату розгляду справи, відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подачу до суду відзиву на адміністративний позов у строки, визначені судом в ухвалі про відкриття провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши обставини, повідомлені позивачем у позовній заяві, дослідивши надані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Предметом судового дослідження в даному випадку є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний перевіряти їх на відповідність усім зазначеним вимогам, надаючи оцінку мотивам та підставам, які були покладені в основу такого рішення.

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 470085 від 02 січня 2020 року встановлено, що інспектор взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Луганській області ДПП капрал поліції Донських Дмитро Володимирович розглянув матеріали про адміністративне правопорушення, встановив, що водій ОСОБА_1 02 січня 2020 року о 19 годині 40 хвилин за адресою: вул. Космонавтів, біля буд. № 11, у м. Сєвєродонецьк керував транспортним засобом «TOYOTA AVENSIS» державний номерний знак НОМЕР_1 з забрудненим номерним знаком, що не дало змоги чітко визначити символи номерного знаку з 20 метрів, а також не пред`явив для перевірки документи зазначені в п. 2.1 Правил дорожнього руху, а саме посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб», чим порушив п. 2.4 ПДР України, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 126, та ч. 6 ст. 121 КУпАП, за що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. У постанові мається підпис позивача про отримання ним примірника вказаної постанови (а.с.8).

Позивач по справі не погоджується з винесеною щодо нього постановою та вказує, що відповідач не мав законних підстав для перевірки у нього документів передбачених в п. 2.1 Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний, зокрема, мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Стаття 35 ЗУ «Про національно поліцію» передбачає виключний перелік підстав для зупинення транспортного засобу. Статтею 32 цього закону передбачено випадки коли поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи.

Враховуючи зазначене, поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення. Відповідного висновку дійшла колегія суддів Касаційного адміністративного суду у справі від 15 березня 2019 року № 686/11314/17, яку суд, відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Відповідачем наразі не доведено те, що обставини передбачали обов`язкове пред`явлення поліцейському посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документу на транспортний засіб позивачем.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 18 за 19.12.2008 визначено неприпустимість ігнорування прав осіб, яких притягають до адміністративної відповідальності, потерпілих, їх законних представників та захисників. Зокрема, постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст. ст. 283, 254 КУпАП і містити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення із зазначенням мотивів відхилення інших доказів, на які досилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.

З постанови у справі про накладення адміністративного стягнення серія ДП18 № 470085 від 02 січня 2020 року вбачається, що всупереч приписів ст. 283 КУпАП, в ній зазначено технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, який був використаний під час встановлення правопорушення та накладення адміністративного стягнення, та вказано назву відеозапису «DSJX300153_BB0153». З переглянутого судом диску наданого відповідачем, вбачається, що на відеозаписі «DSJX300153_BB0153» зафіксовано процедуру складання постанови, докази вчинення адміністративного правопорушення позивачем у зазначеному в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності позивача файлі - «DSJX300007_BB00007» -відсутні.

Інших доказів, які були покладені в основу оскаржуваної постанови, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП і як наслідок призвели б до виникнення у позивача обов`язку пред`явити документи, зазначені в п. 2.4 правил дорожнього руху, відповідачем не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, приймаючи оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення діяв не у спосіб, що встановлений чинним законодавством України, при цьому, відповідно до ст. 77 КАС України, не надав доказів правомірності свого рішення.

Ураховуючи викладене, відповідачем у встановленому порядку не доведено належними та допустимими доказами факт порушення позивачем п. 2.4 Правил дорожнього руху, хоча за приписами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.

З наведених підстав суд вважає за необхідне відповідно до ст. 286 КАС України скасувати постанову від 02 січня 2020 року про накладення на позивача адміністративного стягнення як таку, що є протиправною.

Керуючись ст. ст. 2, 5-10, 72-77, 242-246, 257, 268-272, 286 КАС України,

В И Р І Ш И В :

Позов представника позивача - адвоката Осики Максима Ігоровича (адреса для листування: АДРЕСА_1 ) в інтересах ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Луганській області ДПП капрала поліції Донських Дмитра Володимировича (місцезнаходження: вул. Штейгерська, 8, м. Лисичанськ, Луганська область, 93100) про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ДП18 № 470085 від 02 січня 2020 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та ч. 6 ст. 121 КУпАП ОСОБА_1 та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 гривень, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

На підставі ч. 2 ст. 271 КАС України копії рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 286 КАС України апеляційну скаргу на судове рішення може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до Першого апеляційного адміністративного суду з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.Ю. Луньова