Справа № 826/25373/15
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2020-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 квітня 2020 року

Київ

справа №826/25373/15

адміністративне провадження №К/9901/30272/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стеценка С.Г.,

суддів: Стрелець Т.Г., Тацій Л.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку адміністративну справу № 826/25373/15

за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України

до Державної регуляторної служби України,

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія»

про визнання незаконним та скасування в частині розпорядження

за касаційною скаргою Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2017 року (колегія у складі: головуючого судді Костюк Л.О., суддів: Кузьмишиної О.М., Твердохліб В.А.)

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2015 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної регуляторної служби України, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія», в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: - визнати незаконним та скасувати розпорядження Державної регуляторної служби України № 44 від 23.10.2015 в частині зобов`язання переоформити Товариству з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» ліцензію серії АЕ № 180697 від 11.09.2012 на підставі заяви останнього від 25.08.2015 № 13/2993.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що розпорядження відповідача від 23.10.2015 № 44 в частині зобов`язання позивача переоформити Товариству з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» ліцензію серії АЕ № 180697 від 11.09.2012 на підставі заяви № 13/2993 від 25.08.2015 було прийняте за межами наданої йому компетенції.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 27 жовтня 2016 року позов задовольнив частково. Визнав незаконним та скасував розпорядження Державної регуляторної служби України № 44 від 23.10.2015 в частині зобов`язання переоформити ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» ліцензію серії АЕ № 180697 від 11.09.2012 на підставі заяви № 13/2993 від 25.08.2015. В решті позовних вимог відмовив. Крім цього, суд вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав Державну регуляторну службу України повторно розглянути скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» № 13/3254 від 25.09.2015 у частині рішення щодо якої було викладено в пункті 1.1 розпорядження № 44 від 23.10.2015 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

4. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що нормами Положення про Державну регуляторну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 724 від 24.12.2014 не передбачено завдання Державної регуляторної служби України щодо видачі/переоформлення ліцензій чи права на зобов`язання державного органу здійснити таку видачу/переоформлення. Таким чином, приписи вказаного Положення узгоджуються з приписами пункту 11 статті 5 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», а саме: Державна регуляторна служба України на підставі рішення Експертно-апеляційної ради приймає розпорядження про розгляд скарги здобувачів ліцензії на дії органу ліцензування, а саме щодо усунення порушень законодавства у сфері ліцензування. Водночас, судом зазначено про те, що визнання протиправним та скасування пункту 1.1 розпорядження № 44 від 23.10.2015 фактично залишає скаргу ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» за результатами розгляду якої прийнято вказане розпорядження, не розглянутою в цій частині. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та з метою забезпечення дотримання прав та інтересів ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» зобов`язати відповідача повторно розглянути скаргу ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» в частині щодо якої рішення було викладено в пункті 1.1 розпорядження № 44 від 23.10.2015 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

5. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 19 січня 2017 року скасував постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2016 року та прийняв нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Державної архітектурно-будівельної інспекції України відмовив.

6. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що відповідач, як центральний орган виконавчої влади, що реалізує політику ліцензування у сфері господарської діяльності, має повноваження на видачу розпорядження про усунення порушень законодавства. Апеляційний суд дійшов висновку про неправомірне непереоформлення безкоштовно у тижневий строк ліцензії третьої особи на підставі її заяви, як цього вимагає ч. 6 ст. 21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. 08 лютого 2017 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2017 року, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2016 року.

8. В обґрунтування своїх вимог, скаржник зазначив про те, що з огляду на положення законодавства, Державна регуляторна служба України повинна була прийняти рішення щодо оцінки правомірності чи неправомірності дій органу ліцензування, а не зобов`язувати Держархбудінспекцію переоформити ліцензію ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» від 11.09.2012 серії АЕ № 180697 на провадження господарської діяльності пов`язаної із створенням об`єктів архітектури на безстрокову в частині провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів IV і V категорії складності, відповідно до вимог ч. 6 ст. 21 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності». Таким чином, прийняте відповідачем розпорядження від 23.10.2015 № 44, яким зобов`язано Держархбудінспекцію переоформити ліцензію третьої особи є втручанням у дискреційні повноваження позивача. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що законодавством не передбачено завдання Державної регуляторної служби України щодо видачі/переоформлення ліцензій чи права на зобов`язання державного органу здійснити таку видачу/переоформлення.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

9. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 27 березня 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

10. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». З цієї дати набула чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

11. Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень КАС України, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12. На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

13. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 червня 2019 року, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Стеценко С.Г., судді: Стрелець Т.Г., Тацій Л.В., справу передано головуючому судді.

14. Ухвалою Верховного Суду від 06.04.2020 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження з 08.04.2020.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

15. 27.08.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України подано заяву про переоформлення ліцензії на безстрокову, в якій викладено прохання переоформити ліцензію серії АЕ № 180697, видану Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Львівській області Державної архітектурно - будівельної інспекції України, як це передбачено пунктом 6 статті 21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та з врахуванням наказу Міністерства економічного розвитку торгівлі України та Державної регуляторної служби України № 781/38 від 14.07.2015.

16. Супровідним листом № 40-402-779 від 07.09.2015 «Про повернення документів», в якому зазначено про неможливість переоформлення ліцензії з правових підстав Державною архітектурно-будівельною інспекцією України повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» згідно з пунктом 6 Порядку ліцензування господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1396 від 05.12.2007 заяву на переоформлення ліцензії та додані до неї документи без розгляду.

17. 29.09.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» подано до Державної регуляторної служби України скаргу № 13/3254 від 25.09.2015 на відмову Державної архітектурно-будівельної інспекції України у переоформленні ліцензії на безстрокову.

18. 23.10.2015 Державною регуляторною службою України на підставі рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при Державній регуляторній службі України № 3.4 від 22.10.2015 (протокол № 04-15) про задоволення апеляції TOB «Станіславська теплоенергетична компанія» № 13/3254 від 25.09.2015 № 13/3254 щодо відмови Державної архітектурно - будівельної інспекції України у переоформленні ліцензії серії АЕ №180697 (строком дії з 11.09.2012 по 11.09.2015) на провадження господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, на безстрокову, відповідно до статей 4, 5 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», Положення про Державну регуляторну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 724 від 24.12.2014 № 724 видано розпорядження № 44 «Про задоволення апеляції» пунктом 1.1 якого зобов`язано Державну архітектурно- будівельну інспекцію України переоформити ліцензію TOB «Станіславська теплоенергетична компанія» серії СЕ № 180697 на провадження господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, на безстрокову в частині провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів IV і V категорій складності відповідно до вимог частини шостої статті 21 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.03.2015 № 222 «Про ліцензування видів господарської діяльності» на підставі заяви TOB «Станіславська теплоенергетична компанія» від 25.08.2015 № 13/2993.

19. Державна архітектурно-будівельна інспекція України вважаючи, що розпорядження в частині щодо зобов`язання її переоформити ліцензію TOB «Станіславська теплоенергетична компанія» серії СЕ № 180697 видано Державною регуляторною службою України за відсутності на те, законодавчо встановленої компетенції звернулась до суду з вищевказаним позовом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

20. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

21. Згідно з п. 11 абз. 1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 01 червня 2000 року № 1775-III, відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає, в тому числі, такий вид господарської діяльності як будівельна діяльність.

22. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02 березня 2015 року № 222-VIII (далі - Закон № 222), який набрав чинності 28 червня 2015 року, ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, як будівництво об`єктів IV і V категорій складності - з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про архітектурну діяльність».

23. У відповідності до ч. 6 ст. 21 Закону № 222, ліцензії на провадження видів господарської діяльності, зазначених у статті 7 цього Закону які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими і можуть бути, за заявою ліцензіата, переоформлені відповідним органом ліцензування безкоштовно у тижневий строк.

24. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20 травня 1999 року № 687-XIV (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), господарська діяльність, пов`язана із створенням об`єкта архітектури, підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства.

25. Порядок ліцензування господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, визначається Кабінетом Міністрів України.

26. Органом ліцензування є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

27. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 грудня 2007 року № 1396 затверджено Порядок ліцензування господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури (далі - Порядок), що розроблений відповідно до Законів України «Про архітектурну діяльність», «Про основи містобудування» та «Про регулювання містобудівної діяльності» та з 01 березня 2012 року встановлює загальні вимоги до ліцензування господарської діяльності, пов`язаної з будівництвом об`єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності (далі - будівельна діяльність).

28. У відповідності до п. 12 вказаного Порядку, строк дії ліцензії становить п`ять років, а для суб`єктів будівельної діяльності, які отримують її вперше, - три роки.

29. Відповідно до п. 1 Положення про Державну регуляторну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2014 року № 724 (далі - Положення), Державна регуляторна служба України (ДРС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності.

30. ДРС є спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності.

31. Згідно з пп. 29 п. 4 Положення, ДРС відповідно до покладених на неї завдань видає відповідно до Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування.

32. Пунктом 6 частини 1 статті 4 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» визначено, що спеціально уповноважений орган з питань ліцензування утворює Експертно-апеляційну раду з питань ліцензування та забезпечує її діяльність.

33. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», експертно-апеляційна рада з питань ліцензування є постійно діючим колегіальним органом при спеціально уповноваженому органі з питань ліцензування та діє за регламентом, що затверджується спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування.

34. Обов`язками Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування є:

1) розгляд апеляцій та інших скарг здобувачів ліцензії, ліцензіатів на дії органу ліцензування або інших заявників щодо порушення законодавства у сфері ліцензування;

2) розгляд звернень органів ліцензування або спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування щодо проведення позапланових перевірок додержання ліцензіатами вимог ліцензійних умов на підставах, передбачених пунктами 4 та 5 частини дев`ятої статті 19 цього Закону.

35. Відповідно до ч. 11 ст. 5 Закону, рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування щодо розгляду апеляцій або інших скарг здобувачів ліцензії чи ліцензіатів, проектів нормативно-правових актів та/або пропозицій про запровадження чи скасування ліцензування виду господарської діяльності є обов`язковими для розгляду спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування у триденний строк з дня ухвалення відповідного рішення Експертно-апеляційною радою з питань ліцензування і є підставою для видання спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування розпорядження про задоволення апеляції або про відхилення апеляції, про розгляд скарг, про погодження чи відхилення проектів нормативно-правових актів та/або усунення порушень законодавства у сфері ліцензування.

36. Розпорядження про задоволення апеляції чи про відхилення апеляції, про розгляд скарг, про погодження чи відхилення проектів нормативно-правових актів та/або усунення порушень законодавства у сфері ліцензування надсилаються відповідному органу ліцензування та здобувачеві ліцензії, ліцензіату чи заявнику протягом трьох робочих днів з дня їх прийняття.

37. Аналіз вказаних норм дає підстави колегії суддів погодитись з висновком суду апеляційної інстанції відносно того, що відповідач, як центральний орган виконавчої влади, що реалізує політику ліцензування у сфері господарської діяльності, має повноваження на видачу розпорядження про усунення порушень законодавства.

38. Також, на думку суду, встановлене законом право видавати розпорядження про усунення порушень законодавства, означає можливість і обов`язок зазначати у таких розпорядження про спосіб усунення таких порушень. У спірних правовідносинах встановлено, що позивач порушив права третьої особи тим, що відмовився переоформити ліцензії, незважаючи на наявність встановлених законом підстав. Це означає, що єдиним розумним та ефективним способом усунення такого порушення є зобов`язання здійснити таке переоформлення.

39. Як встановлено, Закон № 222 набрав чинності з 28 червня 2015 року та станом на цю дату у третьої особи діяла ліцензія серії АЕ № 180697.

40. 27 серпня 2015 року за вх. № 40-13918 третьою особою надіслано на адресу позивача заяву з проханням переоформити діючу будівельну ліцензію.

41. Вказані вимоги третьої особи відповідають вимогам ч. 6 ст. 21 Закону № 222 та заявлені правомірно.

42. Натомість, листом позивач повідомив третю особу, що підстави для переоформлення ліцензії у відповідності до Порядку № 1396 відсутні.

43. Таким чином, спір у цій справі виник через існуючу невідповідність положень ч. 6 ст. 21 Закону № 222 та п. 12 Порядку № 1396.

44. Отже, має місце ієрархічна колізія нормативно-правових актів, тобто колізія, яка виникає внаслідок регулювання одних фактичних відносин нормами, закріпленими в актах, що мають різну юридичну силу.

45. Суд зауважує, що правило, яке використовується для подолання ієрархічних колізій, є таким: у разі суперечності застосовуються норми, що закріплюються в нормативно-правових актах, які мають більш високу юридичну силу.

46. Так, Конституція України, як акт найвищої юридичної сили встановлює, що Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України (ст. 113).

47. Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

48. Апеляційний суд дійшов правильного висновку про необхідність застосування у спірних правовідносинах положень ч. 6 ст. 21 Закону № 222.

49. При цьому, частиною 8 статті 21 Закону № 222 Кабінету Міністрів України визначено привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

50. Однак, Урядом Порядок № 1396 у відповідність до діючого законодавства своєчасно не приведено, що призвело до зазначеного спору.

51. Апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність в діях позивача порушень ч. 6 ст. 21 Закону № 222, що проявились у непереоформленні безкоштовно у тижневий строк ліцензії третьої особи на підставі її заяви.

52. У касаційній скарзі вказано, що законодавством не передбачено права Державної регуляторної служби України щодо видачі/переоформлення ліцензій чи права на зобов`язання державного органу здійснити таку видачу/переоформлення.

53. Проте, як зазначалось, таке право ДРС випливає із встановленого відповідно до Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» повноваження видавати розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування, а також права на розгляд апеляцій та інших скарг здобувачів ліцензії, ліцензіатів на дії органу ліцензування або інших заявників щодо порушення законодавства у сфері ліцензування.

54. При цьому, ДРС є спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування, в той час як Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

55. У відповідності до ч. 2 ст. 4 Закону № 222, розпорядження спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування, прийняті в межах його повноважень, є обов`язковими до виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, юридичними особами всіх форм власності, а також фізичними особами - підприємцями.

56. Зважаючи на те, що позивачем порушено цю норму, відповідач справедливо задовольнив апеляцію третьої особи та визначив позивачу шлях для повного захисту порушених прав заявника, не підміняючи при цьому жодним чином орган ліцензування.

57. Крім того, ліцензія позивача стала безстроковою не в силу рішення позивача чи розпорядження відповідача, а в силу Закону № 222, оскільки частиною 6 статті 21 цього Закону ліцензії визнані безстроковими. Проте, разом з цим, третій особі надано право звернутись за її переоформленням на безстрокову.

58. Суд заперечує твердження заявника касаційної скарги про наявність у нього дискреційних повноважень у спірних правовідносинах.

59. Повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

60. Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

61. Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2010 року № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

62. Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:

1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо;

2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;

3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;

4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

63. Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

64. У такому випадку дійсно не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень він не обрав, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

65. Натомість, у цій справі, позивач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - переоформлення ліцензії. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - переоформити ліцензію, або ж ні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

66. Отже, повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

67. Аналогічні висновки суду викладені також у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 826/3609/16.

68. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

69. Доводи касаційної скарги не спростовують вищезазначених висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що цим судом невірно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

70. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки апеляційний суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

71. У відповідності до частини першої статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

72. Оскільки, Суд залишає в силі рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись ст.ст. 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.Г. Стеценко

Т.Г. Стрелець

Л.В. Тацій ,

Судді Верховного Суду