Справа № 520/3303/2020
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

09.04.2020 р. № 520/3303/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаєва А.І. розглянувши в порядку письмового провадження в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (63403, Харківська область, м. Зміїв, пров. Гагаріна, №15) про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

11.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить суд зобов`язати державного виконавця скасувати постанову про арешт майна боржника від 11.04.2002 року № В1-227/864 та зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника від 11.04.2002 року № В1-227/864.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у зв`язку із наявністю арешту майна, позивач обмежений у реалізації свого права власності на належне йому майно. Крім того, зазначено, що діями державного виконавця створено перешкоди для власника щодо розпорядження своїм майном.

Відповідач, Зміївський районний відділ державної виконавчої служби Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 07.1.1.2019 р. відкритих виконавчих проваджень, де боржником є ОСОБА_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 у відділі немає. Вказано, що надати інформацію стосовно виконавчих проваджень, які завершені до 2015 року немає можливості у зв`язку з тим, що відповідно до п. 9.8. «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» строк зберігання виконавчих проваджень переданих до архіву складає 3 роки, після чого вони підлягають знищенню. Також, зазначено, що на підставі вище викладеного надати до суду матеріали виконавчого провадження в якому був накладений арешт на майно ОСОБА_1 , не має можливості.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.4 ст.287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.1 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Частиною 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Беручи до уваги, що сторони у судове засідання не прибули, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній доказами у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що провадження по даній справі підлягає закриттю, з наступних підстав.

Відповідно до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно, 14.08.2007 року реєстратором вчинено реєстраційну дію тип обтяження: «арешт» об`єкт обтяження: «невизначене майно, все майно» щодо власника: « ОСОБА_1 » на підставі постанови В1-227/864 від 11.04.2002 року Зміївського відділу державної виконавчої служби.

Зміївський районний відділ державної виконавчої служби Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції листом №16232 від 13.11.2019 року на запит представника позивача повідомив, що відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 07.11.2019 року відкритих виконавчих проваджень, де боржником є ОСОБА_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у відділі немає. Зазначено, що надати інформацію стосовно виконавчих проваджень, які завершені до 2015 року немає можливості у зв`язку з тим, що відповідно до п. 9.8. «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» строк зберігання виконавчих проваджень переданих до архіву складає 3 роки, після чого вони підлягають знищенню.

Вважаючи, що арешт обмежує право власності на належне йому майно, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Положеннями частини першої статті 287 КАС визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Так, підставою цього позову позивач визначив наявність арешту, накладеного на його майно державним виконавцем у завершеному виконавчому провадженні, що є перешкодою для нього в реалізації законних прав на користування майном.

Як зазначено відповідачем, відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 07.1.1.2019 р. відкритих виконавчих проваджень, де боржником є ОСОБА_1 у відділі немає. Вказано, що надати інформацію стосовно виконавчих проваджень, які завершені до 2015 року немає можливості у зв`язку з тим, що відповідно до п. 9.8. «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» строк зберігання виконавчих проваджень переданих до архіву складає 3 роки, після чого вони підлягають знищенню.

Виходячи із змісту відповіді на запит адвоката № 16232 від 13.11.2019 року, який надано Зміївським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Міністерства юстиції України, виконавче провадження в ході якого було накладено арешт на належне позивачу майно на виконанні не перебуває, тобто, воно завершене та знищене за закінченням строків зберігання.

За таких обставин, провадження, в рамках якого накладено арешт на майно позивача знищено за закінченням строків зберігання.

Отже, станом на момент виникнення спірних правовідносин, позивач та відповідач не є сторонами виконавчого провадження, у якому вживаються заходи з арешту майна.

За таких умов позов спрямовано на захист цивільних прав позивача, які пов`язані з реалізацією права власності та фактично є різновидом негаторного позову, оскільки позивач, як власник, просить суд усунути безпідставні перешкоди з боку відповідача, що пов`язані із здійсненням позивачем прав щодо користування та розпорядження своїм майном.

Аналогічний правовий висновок зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 року по справі №340/25/19.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, щодо посилань позивача у позовній заяві на позицію Великої Палати Верховного Суду у постановах від 29.05.2019 року по справі № 760/14437/18 та від 12.12.2018 року по справі №757/61236/16-ц, суд зазначає, що відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року по справі №755/10947/17 суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав, визначених ст.238 КАС України, для закриття провадження по даній справі.

Відповідно до ч.1 ст.239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 238, ст. 239, ст. 248, ст. 256, ст. 293, ст. 295, ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі №520/3303/2020 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити позивачу, що вказаний позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Бабаєв А.І.