Справа № 120/1100/20-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2020-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

08 квітня 2020 р. Справа № 120/1100/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Слободонюка М.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
11.03.2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у відмові у здійсненні нарахування та виплати грошової компенсації за невикористане речове майно в розмірі 7426,64 грн. згідно довідки за № 92 від 19.09.2011 року та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 05.04.2007 року по 30.06.2016 року - по день фактичної виплати грошової компенсації за продовольчий пайок на підставі постанови Замостянського районного суду м. Вінниці від 05.04.2007 року по справі за № 2-А-2221 та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплати компенсації за невикористане речове майно та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Ухвалою суду від 16.03.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

06.04.2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Крім того, 06.04.2020 року відповідачем подана заява про залишення позовної заяви ОСОБА_1 в частині виплати грошової компенсації за невикористане речове майно без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем визначеного ч. 5 ст. 122 КАС України місячного строку звернення до суду.

07.04.2020 року позивачем надана відповідь на відзив. Однак, жодних доводів щодо дотримання ним строків звернення до суду у відповіді на відзив позивач не наводить.

Надаючи оцінку аргументам відповідача, викладеним у поданій заяві про залишення частини позовних вимог без розгляду та в цілому визначаючись щодо питання дотримання позивачем строків звернення до суду із адміністративним позовом, суд враховує наступне.

Так, відкриваючи провадження у справі суд у своїй ухвалі від 16.03.2020 року вказав на можливість перевірки дотримання позивачем строку звернення до суду після відкриття провадження у справі та за наслідками поданих сторонами доказів та матеріалів, що узгоджується із положеннями частин 3 та 4 статті 123 КАС України.

Статтею 122 КАС України встановлені строки звернення до адміністративного суду.

Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. ч. 1, 2 ст. 122 КАС України).

Згідно частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами частини 5 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Віднесення справ стосовно невиплати військовослужбовцям, звільненим з військової служби, грошової компенсації за неотримане речове майно, до юрисдикції адміністративних судів робить актуальним питання про строки звернення до суду за захистом цього права, оскільки фактично спір стосується відновлення майнового стану у зв`язку із неотриманням належного їм речового майна під час проходження служби.

Суд враховує, що предмет даного спору стосується обставин, пов`язаних із проходженням позивачем публічної служби, однак стосується також майнових прав особи, які пов`язані зі звільненням ОСОБА_1 з публічної служби.

В даному випадку судом встановлено, що позивачем заявлені вимоги про визнання протиправними дій та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити:

1) грошову компенсацію за невикористане речове майно в розмірі 7426,64 грн. згідно довідки № 92 від 19.09.2011 року;

2) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати за період з 05.04.2007 року по 30.06.2016 року по день фактичної виплати грошової компенсації за продовольчий пайок, нарахованої на підставі постанови Замостянського районного суду м. Вінниці від 05.04.2007 року по справі № 2-А-2221.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку із особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, в якості гарантій соціального і правового захисту військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

До таких гарантій належить і продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців, визначене статтею 9-1 вищевказаного Закону, в тому числі і речове забезпечення військовослужбовців або грошова компенсація вартості за неотримане речове майно.

Згідно зі ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас за ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за пунктом «в» (за віком) згідно наказу Міністра оборони України від 12.09.2011 року № 964. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 19.09.2011 року №172 позивач виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Відповідно до п. 242 Указу Президента України "Про положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" від 10.12.2008р. № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно довідки № 92 від 19.09.2011 року на одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі полковнику ОСОБА_1 , заборгованість яка підлягала виплаті позивачу за не отримане речове майно станом на 19.09.2011 року становила 7426,64 грн.

Виходячи із вищевикладеного суд констатує, що про порушення своїх прав щодо невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно позивач дізнався у вересні 2011 року, тобто з моменту звільнення його з військової служби та виключення його зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Разом із тим, з відповідним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 11.03.2020 року, тобто більш ніж через 8 років з моменту виникнення права на звернення до суду, тобто з пропуском встановленого ст. 122 КАС України місячного строку звернення до суду.

Щодо наступної частини позовних вимог, які стосуються нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати за період з 05.04.2007 року по 30.06.2016 року, тобто по день фактичної виплати грошової компенсації за продовольчий пайок, нарахованої на підставі постанови Замостянського районного суду м. Вінниці від 05.04.2007 року по справі № 2-А-2221.

Так, судом враховано, що відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строку їх виплати" від 19 жовтня 2000 року N 2050-III (далі - Закон N 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За змістом статті 2 Закону N 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.

Із матеріалів справи слідує, що позивач заявляє вимогу про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з невиконанням рішення суду постанови Замостянського районного суду м. Вінниці від 05.04.2007 року по справі № 2-А-2221. При цьому визначив період такої компенсації з 05.04.2007 року (дата прийняття рішення суду) по 30.06.2016 року (дата його фактичного виконання).

Так, судом встановлено, що на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці у справі № 2-А-2221-2007, кошти в сумі 32342,25 грн. були перераховані на користь позивача 30.06.2016 року. Тобто саме із цієї дати у позивача виникло право на звернення до суду з відповідним позовом щодо відшкодування компенсації втрати частини доходів.

В той же час, з таким позовом до суду позивач звернувся лише 11.03.2020 року, тобто через більш як три роки.

В даному випадку суд враховує, що в цьому разі позивачем пропущено і загальний шестимісячний строк звернення до суду, що передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України.

Викладені в позовній заяві доводи позивача про те, що саме з листів військових частин від 23.01.2020 року, від 17.02.2020 року, від 21.02.2020 року він дізнався про те, що відповідач взагалі не буде нараховувати відповідні грошові компенсації не спростовує висновок суду щодо тих подій в часі, з настанням яких позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав на інтересів.

Частиною 13 ст. 171 КАС України передбачено, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Частиною 6 ст. 161 КАС України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно ч.3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що факт пропуску позивачем строку звернення до суду було виявлено судом після відкриття провадження у справі, суд вважає, що дану позовну заяву необхідно залишити без руху, надавши позивачу строк для подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням відповідних поважних причин пропуску такого строку.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 160, 161, 169, 248, 256, КАС України, суд

УХВАЛИВ

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

2. Запропонувати ОСОБА_1 у 15-ти денний строк з дня вручення (отримання) копії ухвали усунути недоліки позовної заяви у спосіб подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із даним позовом із зазначенням підстав для поновлення такого строку.

3. Відповідно до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), у випадку неможливості виконання процесуального обов`язку щодо усунення недоліків позовної заяви у строк встановлений цією ухвалою, такий строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України та не підлягає оскарженню.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович