Справа № 160/3560/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
06 квітня 2020 р.Справа №160/3560/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, -
01 квітня 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, поданої 03.04.2020р., просить суд скасувати рішення Дніпровської міської ради, що прийняте на п`ятдесят п`ятій сесії VІІ скликання Дніпровської міської ради №105/55 від 25.03.2020р. «Про створення Комунального підприємства «Міська ритуальна служба» Дніпровської міської ради».
Разом із уточненою позовною заявою 03.04.2020р. ОСОБА_1 подано заяву про вжиття заходів забезпечення цього позову шляхом:
- зупинення до набрання рішенням суду законної сили дії рішення п`ятдесят п`ятої чергової сесії Дніпровської міської ради VІІ скликання №105/55 від 25.03.2020р. «Про створення Комунального підприємства «Міська ритуальна служба» Дніпровської міської ради»;
- заборони до набрання рішенням суду законної сили посадовим особам Дніпропетровської міської ради вчиняти (здійснювати) будь-які дії, спрямовані на реалізацію рішення п`ятдесят п`ятої чергової сесії Дніпровської міської ради VІІ скликання №105/55 від 25.03.2020р. «Про створення Комунального підприємства «Міська ритуальна служба» Дніпровської міської ради»;
- заборони до набрання рішенням суду законної сили державним реєстраторам, суб`єктам державної реєстрації вчиняти (здійснювати) будь-які реєстраційні дії та/або вносити будь-які відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо державної реєстрації Комунального підприємства «Міська ритуальна служба» Дніпровської міської ради.
В обґрунтування вказаної заяви зазначалося, що Дніпровська міська рада, як розпорядник інформації, була зобов`язана оприлюднити проект спірного рішення у встановлений законом термін, однак відповідачем не було вчинено відповідних дій, оскільки фактично проект даного рішення був опублікований на інтернет-сайті «Дніпровської міської ради» у папці «Документи міської ради» в розділі «Пошук проектів документів Дніпровської міської ради» лише 11.03.2020 (оновлено 17.03.2020). Такі протиправні дії відповідача призвели до порушення прав позивача, як громадянина України, на доступ до публічної інформації, гарантованих ст.ст.1,2,3 Закону України «Про доступ до публічної інформації», та як директора КП «Ритуальна служба», оскільки на сьогоднішній день відповідачем цинічно ігноруються обов`язковість виконання судових рішень. Внаслідок таких дій відповідача позивач був позбавлений можливості вивчити це питання досконало та об`єктивно в правовому полі, ініціювати та здійснити можливо громадське обговорення проекту спірного рішення, тобто, позивач був позбавлений можливості у законний спосіб вплинути на прийняття цього рішення та (або) на його зміст, оскільки спірне рішення прийняте з грубим порушення процедури його прийняття. При цьому, позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову, про які він просить, може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Крім того, у разі невжиття заходів забезпечення позову, можливе настання негативних наслідків, для виправлення яких буде необхідно докласти значних зусиль та витрат, а рішення суду не забезпечить в повній мірі відновлення порушених прав заявника.
Відповідно до приписів ч.1 ст.154 КАС України суд розглянув заяву про забезпечення позову в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та подану заяву про забезпечення позову, суд доходить висновку про відмову у її задоволенні у повному обсязі, з таких підстав.
Так, відповідно до ч.1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно з ч.2 ст.150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Частиною першою ст.151 КАС України встановлено, що позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
При цьому відповідно до ч.2 ст.151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
З аналізу наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що забезпечення позову здійснюється з метою гарантування виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог та спрямоване на те, щоб не допустити настання незворотних наслідків щодо відновлення порушеного права.
Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не лише інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, а також має враховувати співмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам, та обставинам справи.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (зупинення оскаржуваного рішення). Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.
З огляду на приписи статті 150 КАС України, небезпека істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, до вирішення справи по суті не є фактом, який підлягає встановленню, а є елементом аргументації або оціночною категорією.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В силу приписів ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд зазначає, що обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, аргументованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка заявляє клопотання.
Розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 , суд зауважує, що позивачем не наведено та не надано належних доказів на підтвердження наявності підстав, передбачених ст.150 КАС України, які є обов`язковими для постановлення ухвали про забезпечення позову.
Так, у заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову, про які він просить, може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову; крім того, у разі невжиття заходів забезпечення позову, можливе настання негативних наслідків, для виправлення яких буде необхідно докласти значних зусиль та витрат, а рішення суду не забезпечить в повній мірі відновлення порушених прав заявника.
При цьому ОСОБА_1 обмежився лише загальними фразами щодо можливого заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам та можливого настання негативних наслідків, для виправлення яких буде необхідно докласти значних зусиль та витрат, у разі невжиття заходів забезпечення адміністративного позову, про які він просить, не зазначивши при цьому яким саме правам, свободам та інтересам позивача може бути завдана така шкода та в чому вона може полягати, а також не вказавши які саме негативні наслідки можуть настати у разі невжиття заходів забезпечення позову, і чому задля їх виправлення слід буде докладати значних зусиль та витрат і яких саме.
Отже, звертаючись з заявою про забезпечення позову, позивач не навів достатньо підстав в обґрунтування наявності очевидної та реальної небезпеки істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, до ухвалення рішення по суті справи.
За таких обставин, підстави стверджувати, що невжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав та інтересів позивача, відсутні.
Щодо доводів ОСОБА_1 про необхідність вжиття заходів забезпечення позову з посиланням на те, що оскаржуване рішення відповідача прийняте з порушенням встановленої законом процедури, суд зазначає, що такі доводи фактично ідентичні доводам, якими обґрунтовані позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування спірного рішення, і для перевірки цих доводів суд має з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті, та дослідити всі докази, що підтверджують або спростовують такі обставини.
Водночас, надання оцінки оскаржуваному рішенню суб`єкта владних повноважень на стадії вирішення заяви про забезпечення позову без розгляду справи по суті є фактичним вирішенням позовних вимог наперед, що є неприпустимим, а тому протиправність рішення у даному випадку потребує доведення під час судового розгляду.
За таких обставин, наведені позивачем доводи в обґрунтування необхідності забезпечення позову, на думку суду, не є достатніми та обґрунтованими для вжиття заходів його забезпечення, оскільки матеріали справи не містять об`єктивних доказів, які б свідчили про існування підстав, визначених ст.150 КАС України, отже, подана заява ОСОБА_1 є необґрунтованою та передчасною, а тому задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 150, 151, 156, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення - відмовити у повному обсязі.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Турова