Справа № 640/8233/19
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

06 квітня 2020 року м. Київ№ 640/8233/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у письмовому провадженні питання про закриття провадження в адміністративній справі:

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі : Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця"
до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області
про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" із позовом до Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації, у якому просило суд: визнати протиправною бездіяльність Києво-Святошинської районної державної адміністрації в частині не передбачення коштів на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян при розробці місцевого бюджету на 2018 рік при його перегляді; визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації в частині невиконання вимог пункту 6 "Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року №256, а саме, не реєстрації за період з 01 січня 2018 року по 30 листопада 2018 року додаткових зобов`язань за фактично надані послуги пільгового проїзду залізницею окремим категоріям громадян по Києво-Святошинському району за цей же період та не надсилань інформації про додаткові зобов`язання щомісяця до 18 числа фінансовому органу фінансового органу Києво-Святошинської районної державної адміністраці; стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" 7 798 400, 78 грн. - шкоди, заподіяної протиправними діями та бездіяльністю відповідачів, у сумі витрат, які понесла залізниця на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01 січня 2018 року по 30 листопада 2018 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.05.2019 залишено позовну заяву без руху та надано строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.07.2019 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку підготовчого засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

04.02.2020 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, позовні вимоги обґрунтовані тим, що акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" в період з 01.01.2018 до 30.11.2018 включно надано послуги з перевезення пільгових категорій громадян на загальну суму 7 798 400 , 78 грн., проте, в порушення вимог чинного законодавства України щодо пільг, компенсацій та гарантій, відповідачами протиправно не здійснено заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 та не сплачено позивачу суму заборгованості 7 798 400 , 78 грн. за перевезення пільгових категорій громадян.

У відзиві на позовну заяву Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації зазначило, що є юридичною особою публічного права і у своїй діяльності підпорядковується Києво-Святошинській районній державній адміністрації. Заперечуючи проти позовних вимог, посилався на те, що розрахунки видатків витрат, пов`язаних із наданням пільг та акти звірки розрахунків складені позивачем в односторонньому порядку, крім того, з вказаних документів не можливо встановити коло осіб, що мають право на отримання послуг на пільгових умовах, а також доказів надання таких послуг. Таким чином, відсутність можливості встановити дійсний обсяг і вартість наданих послуг може призвезти до нецільового використання бюджетних послуг.

У відзиві на позовну заяву Києво-Святошинська районна державна адміністрація проти задоволення позовних вимог заперечила, посилаючись на те, що розрахунки видатків витрат, пов`язаних із наданням пільг та акти звірки розрахунків складені позивачем в односторонньому порядку, крім того, з вказаних документів не можливо встановити коло осіб, що мають право на отримання послуг на пільгових умовах, а також доказів надання таких послуг. Таким чином, відсутність можливості встановити дійсний обсяг і вартість наданих послуг може призвезти до нецільового використання бюджетних послуг. Крім того, відповідач зазначив, що останній звертався до голови Києво-Святошинської районної ради Київської області з листами про вирішення питання щодо відшкодування збитків за перевезення пільгових категорій громадян, однак на сьогоднішній день грошові кошти з державного бюджету виділені не були, що не може свідчити про бездіяльність останнього.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань не є достатньою правовою підставою для невиконання відповідачки власних зобов`язань перед позивачем з відшкодування заборгованості за пільгове перевезення пасажирів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" в період з 01.01.2018 до 30.11.2018 включно надано послуги з перевезення пільгових категорій громадян залізничним транспортом на загальну суму 7 798 400 , 78 грн.

Як вбачається з матеріалів справи позивач неодноразово звертався до відповідачів щодо підписання облікових форм та актів звірки на пільгове перевезення окремих категорій громадян залізничним транспортом, а також щодо передбачення у місцевому бюджеті суми компенсації за пільгові перевезення на 2018 рік (з 01.01.2018 до 30.11.2018).

З метою виконання вимог законодавства України сторонами мав бути укладений договір про порядок відшкодування витрат від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги, залізничним транспортом у приміському сполученні за рахунок коштів місцевого бюджету, так як це здійснювалось у попередні роки, однак договір підписаний не був, з огляду на відсутність відповідних кошторисних призначень, передбачених ч.1 ст. 48 Бюджетного кодексу України.

Внаслідок невиконання державної програми соціального захисту населення із сторони відповідачів порушується законне право позивача на компенсацію витрат, як суб`єкта господарювання, внаслідок чого суб`єкт господарювання не отримує гарантовану державою та передбачену законом компенсацію понесених збитків при виконанні державної програми соціального захисту населення, що стало підставою для звернення останнього до суду.

Вирішуючи питання про закриття провадження, суд виходить з наступного.

Пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом передбачено низкою законодавчих актів України, у тому числі законами України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про охорону дитинства», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Частиною шостою статті 9 Закону України «Про залізничний транспорт» № 273/96-ВР від 4 липня 1996 року встановлено, що для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Норми вказаних законів, зокрема, закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Таким чином, обслуговуючи категорію громадян України, які мають право на пільговий проїзд залізничним транспортом, позивач не має права відмовити їм з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування залізницям витрат на перевезення визначених категорій громадян.

Отже, забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені залізничним транспортом.

За змістом статей 89, 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (далі - Порядок № 256).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 256 головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

В абзаці першому пункту 6 Порядку № 256 зазначено, що фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі.

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування вказаних соціальних пільг є Управління, а відшкодування витрат, понесених внаслідок пільгового перевезення, здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до ч. 2 статті 218 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та стаття 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Перевезення пасажирів на пільгових умовах виконано позивачем не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі у силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати позивачу.

Судом враховано, що між сторонами не було укладено договору на відшкодування вартості пільгового перевезення залізничним транспортом за 2018 рік на спірну суму.

Відповідно до приписів статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Таким чином, відсутність договору про відшкодування компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд залізничним транспортом не звільняє сторони від виконання господарського зобов`язання, оскільки зобов`язання сторін у цій справі виникає безпосередньо із законів України і не залежать від волевиявлення сторін.

Суд зазначає, що у відносинах щодо розрахунку із позивачем за пільгове перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, головні розпорядники державних коштів на фінансування соціальних програм виступають не як суб`єкти владних повноважень, а як боржники у зобов`язальних господарських правовідносинах. Отже, правовідносини у цій справі не є публічно-правовими, а тому спір має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Вимоги про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів заявлені позивачем не на підставі договору, який, як уже зазначалось, між сторонами укладено не було, а в силу прямої норми закону, а отже, з урахуванням положень статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 20 ГПК України, розгляд такого спору відноситься до юрисдикції господарського суду.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 904/94/19 від 03.03.2020.

За змістом пункту 2 частини першої статті 4 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями пунктів 1, 5 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

З огляду на те, що не є публічно-правовим, а випливає з цивільно-правових відносин, а саме зобов`язальних господарських правовідносинах, то він має вирішуватися судами за правилами господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Щодо вирішення питання про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч. 2 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в загальній сумі 23 052, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1697540, №1753059, №1914090, а відтак, сплачена сума судового збору підлягає поверненню.

Керуючись статтями 143, 238, 239, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №640/8233/19 за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" до Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії.

Повернути Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" () сплачену суму судового збору у розмірі 23 052, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1697540, №1753059, №1914090.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції порядку та в строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур