Справа № 240/10503/19
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/10503/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

09 квітня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року (ухвалене у м. Житомирі 26.12.2019) у справі за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В :
Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 50 143,88 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 скасувати, а провадження у справі закрити, з огляду на те, що справи про стягнення майнової шкоди розглядаються у порядку цивільного судочинства.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Вказав, що даний спір є публічно-правовим та має вирішуватись у порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2020, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, командиром військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2018 прийнято наказ №532 "Про призначення службового розслідування".

В ході проведення службового розслідування було встановлено, що під час здачі речового майна виданого в особисте користування військовослужбовцю служби за контрактом водію автомобільного взводу підвозу боєприпасів групи матеріального забезпечення солдату ОСОБА_1 виявилась нестача, а саме: мішок спальний, шолом кевларовий, чохол до шолома кевларового, чохол до фляги алюмінієвої, фляга алюмінієва, казанок алюмінієвий, бронежилет Корсар МЗс 1-4 та рюкзак військовий Польща.

Вказане речове забезпечення видано на підставі накладної від 28.04.2017 №882.

За результатами проведеного службового розслідування в акті від 16.04.2018 запропоновано за шкоду завдану державі в особі військової частини НОМЕР_1 , яка виникла внаслідок нестачі речового майна, переданого під звіт, притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності водія автомобільного взводу підвозу боєприпасів групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 на суму 44841 (сорок чотири тисячі вісімсот сорок одна) грн 95 коп. Начальнику речової служби списати втрачене майно з книг обліку речової служби та занести до книги обліку втрат та нестач речової служби на суму 4735 (чотири тисячі сімсот тридцять п`ять) грн 39 коп.

Також вказано внести до книги обліку грошових стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_1 суму нестачі завданої державі в особі військової частини НОМЕР_1 водієм автомобільного взводу підвозу боєприпасів групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 в розмірі 44841 (сорок чотири тисячі вісімсот сорок одна) грн 95 коп.

Відповідач відмовився надавати пояснення по встановленим фактам, у зв`язку з чим було складено акт про відмову у наданні пояснень.

Перераховане майно солдат ОСОБА_1 на речовий склад під час здачі посади не здав.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №94 від 17.04.2018 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 звільнено з військової служби (через службову невідповідність) та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

У наказі вказано, провести відрахування вартості речового майна в сумі 5301,93 грн, обчислену пропорційно часу, що залишився до кінця строку носіння. Провести відрахування вартості за втрачене інвентарне речове майно в сумі 44841,95 грн.

Довідкою військової частини від 15.08.2019 №584 підтверджується відсутність факту утримання з ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 50143,88 грн.

Листом від 16.08.2019 позивач звертався до ОСОБА_1 , в якому повідомив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2019 № 391 у відповідності до вимог Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженою Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95 відповідача притягнуто до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державі в особі військової частини НОМЕР_1 , яка виникла внаслідок втрати речового майна. Сума невідшкодованої шкоди державі в особі військової частини НОМЕР_1 становить 50143,88 грн. Запропоновано ОСОБА_1 сплатити суму шкоди у добровільному порядку.

У відповідь на вказаний лист позивач не отримав відповіді від ОСОБА_1 , вказана сума майнової шкоди відповідачем у добровільному порядку не відшкодовано, що й слугувало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що факти втрати ОСОБА_1 речового майна та невідшкодування ним вартості такого майна доведені у ході розгляду справи.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів апеляційної скарги встановлено, що відповідач не погоджується виключно із висновками суду першої інстанції в частині можливості розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства, а тому, керуючись положеннями ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів здійснювала перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги відповідача.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна із сторін здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна із сторін є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Частиною четвертою статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

В силу пункту 17 частини першої статті 4 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини четвертої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно пункту 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В силу частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року по справі №813/1045/18: «за наслідками розгляду справи № 818/1688/16 (постанова від 05 грудня 2018 року) Велика Палата Верховного Суду з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, відступила від висновку, викладеного, зокрема, у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15 виходячи з таких міркувань.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби».

Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 січня 2020 року по справі №813/1045/18, дійшла висновку, що спір у справі щодо відшкодування державі в особі військової частини шкоди, завданої військовослужбовцем шляхом втрати майна під час здійснення ним повноважень, пов`язаних з проходженням військової (публічної) служби, є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки у даній справі, позов пред`явлено військовою частиною до фізичної особи військовослужбовця про відшкодування майнової шкоди, завданої ним під час проходження військової служби, колегія суддів дійшла висновку про те, що даний спір є публічно-правовим та повинен вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.