Справа № 640/15028/19
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/465
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09:51

02 березня 2020 року м. Київ № 640/15028/19

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ПАРК ЛЕЙН"
до Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
Суддя О.В.Головань

Секретар І.В. Галаган

Представники:

Від позивача: Тимчук В.О.;

Від відповідача: Гайдай В.М.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАРК ЛЕЙН" звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.05.2019 року № 2, № 2, № 2.

В судовому засіданні 02.03.2020 р. оголошено резолютивну частину рішення про задоволення позовних вимог.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАРК ЛЕЙН", ідентифікаційний код: 35265945, 01021, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 28/2, н/п №43, є юридичною особою, зареєстрованою 26.06.2007 р., Код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

З 27 грудня 2018 року по 18 січня 2019 року Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі ст. 20, 77, 82 Податкового кодексу України, плану-графіку проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання на 2018 р., наказу від 06.12.2018 р. №17788 проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРК ЛЕЙН" з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, валютного - за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, про що складено акт перевірки від 25.01.2019 р. №51/26-15-14-02-02/35265945.

На зазначений вище акт перевірки позивачем подано заперечення від 15.02.2019 р. № 06, за результатами розгляду яких було призначено документальну позапланову виїзду перевірку.

З 18 березня 2019 року по 22 березня 2019 року Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, наказу від 12.03.2018 р. №18472 проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРК ЛЕЙН" з питань, що стали предметом оскарження при розгляді заперечень від 15 лютого 2019 року № 06 вихідний ГУ ДФС у м. Києві від 20 лютого 2019 року № 39561/10) на акт перевірки від 25 січня 2019 року № 51/26-15-14-02-02/35265945, за результатами якої складено акт перевірки від 29.03.2019 р. №230/26-15-14-02/35265945.

Згідно з висновками перевірки встановлено порушення ТОВ "ПАРК ЛЕЙН":

п. 5, 6, 7 та п. 10 П(С)БО 11 "Зобов'язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за № 85/4306, п. 6, п. 29, п. 30, п. 31 П(С)БО 13 "Фінансові інструменти", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2001 р. №559, п. 7, п. 15, п. 20, п. 21 та п. 22, п. 8 та п. 10 П(С)БО "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 140.4 ст. 140 Податкового кодексу України від 02.10.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями, встановлено завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування на загальну суму 28 396 374 грн., в т.ч. за: 1 кв. 2016 - 4 714 548,00 грн., півріччя 2016 - 8 675 602,00 грн., 9 місяців 2016 - 12 160 167,00 грн., 2016 - 14 651 905,00 грн., 1 кв. 2017 - 16 650 561,00 грн., півріччя 2017 - 18 344 585,00 грн., 9 місяців 2017 - 19 731 807,00 грн., 2017 - 20 676 291,00 грн., 1 кв. 2018 - 21 366 284,00 грн., півріччя 2018 - 21 782 396,00 грн., 9 місяців 2018 - 28 396 374,00 грн.;

пп. 14.1.203 п. 14.1 ст. 14, пп. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами і доповненнями, внаслідок чого встановлено заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 197 824, 00 грн., в т.ч., за листопад 2016 р. у сумі 59 052 грн., за грудень 2016 р. у сумі 24 956 грн., за січень 2017 р. у сумі 6960 грн., за лютий 2017 р. у сумі 6960 грн., за березень 2017 р. у сумі 6891 грн., за квітень 2017 р. у сумі 6960 грн., за травень 2017 р. у сумі 5672 грн., за червень 2017 р. у сумі 4122 грн., за липень 2017 р. у сумі 4642 грн., за серпень 2017 р. у сумі 5791 грн., за вересень 2017 р. у сумі 4278 грн., за жовтень 2017 р. у сумі 5729 грн., за листопад 2017 р. у сумі 5909 грн., за грудень 2017 р. у сумі 5007 грн., за січень 2018 р. у сумі 4894 грн., за лютий 2018 р. у сумі 5089 грн., за березень 2018 р. у сумі 5221 грн., за квітень 2018 р. у сумі 5695 грн., за травень 2018 р. у сумі 2654 грн., за червень 2018 р. у сумі 5209 грн., за липень 2018 р. у сумі 4756 грн., за серпень 2018 р. у сумі 5333 грн., за вересень 2018 р. у сумі 5945 грн.;

п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами і доповненнями, в результаті чого відсутня реєстрація податкових накладних за березень 2016-вересень 2018 року.

До вказаних висновків контролюючий орган дійшов з огляду на наступне.

Між позивачем та компанією "PADIRAS HOLDING LIMITED" (Республіка Кіпр) укладено два договори платної (процентної) валютної (USD) позики (кредиту): № 1 від 10.12.2007 р.; № 2 від 25.12.2009 р.

Обидва договори, враховуючи додаткові угоди, передбачають строк користування грошовими коштами до 25.12.2022 року та фіксовану процентну ставку в розмірі 11 % річних, яка повністю відповідає ринковим умовам.

За першим із зазначених вище договорів позивачем отримано за період з 12 серпня 2008 року по 24 грудня 2009 року 12-ма траншами позику на загальну суму 8 509 925,00 USD. У подальшому позика була достроково частково повернута в період з 17 травня 2011 року по 25 квітня 2013 року 23-ма траншами на загальну суму 2 655 000,00 USD. Як наслідок, на початок періоду, що перевірявся (1 січня 2016 року), заборгованість становила 5 854 925,00 USD.

За другим із зазначених вище договорів позивачем отримано за період з 11 лютого 2010 року по 8 січня 2015 року 12-ма траншами позику на загальну суму 7 599 975,00 USD, яка залишалася непогашеною на початок періоду, що перевірявся (1 січня 2016 року).

Станом на початок періоду, який перевірявся, заборгованість за обома договорами обліковувалася позивачем на субрахунку 506 "Інші довгострокові позики в іноземній валюті". Загальна сума заборгованості становила 13 454 900,00 USD.

Дисконтування зазначеної вище заборгованості позивачем не здійснювалося з огляду на відсутність відповідного обов'язку, встановленого чинним законодавством та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем п. 5, 6, 7 та п. 10 П(С)БО 11 "Зобов'язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за № 85/4306, п. 6, п. 29, п. 30, п. 31 П(С)БО 13 "Фінансові інструменти", п. 7, п. 15, п. 20, п. 21 та п. 22, п. 8 та п. 10 П(С)БО "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 140.4 ст. 140 Податкового кодексу України щодо нездійснення дисконтування вказаної суми заборгованості, а саме.

Довгострокові зобов'язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю.

Теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде потрібна для погашення зобов'язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Відповідно до п. 31. П(С)БО 13 на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов'язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов'язань, призначених для перепродажу, і зобов'язань за похідними фінансовими інструментами.

Відповідно до положень П(С)БО 15, а саме: п. 21, дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що тримані або підлягають отриманню.

Справедлива вартість компенсації при реалізації на виплат визначається шляхом дисконтування всіх майбутніх надходжень із використанням умовної ставки відсотка. Умовна ставка відсотка буде найточніше визначена з двох ставок: а) домінуючої ставки на подібний інструмент емітента з подібною кредитною ставкою; б) ставки відсотка, яка дисконтує номінальну суму компенсації інструмента до поточної грошової ціни продажу товарів чи надання послуг.

Справедлива вартість дорівнюватиме величині усіх майбутніх грошових потоків, дисконтованих за ринковою ставкою відсотка на подібний інструмент (подібний за валютою, строками, типом ставки відсотка та іншими ознаками).

Отже, на дату виникнення кредиторської заборгованості боржник має визначити теперішню (справедливу) вартість свого зобов'язання. Сума дисконту (різниця між майбутньою та теперішньою вартістю зобов'язання) включається до доходу в момент отримання позики і до витрат - в процесі амортизації такого дисконту протягом строку користування позикою.

Виходячи з вищенаведеного, ТОВ "ПАРК ЛЕЙН" не визначило та не відобразило фінансовий дохід від дисконтування кредиторської заборгованості в момент виникнення заборгованості на загальну суму 81 236 707,00 грн. та не здійснювало амортизацію дисконту протягом строку користування на кожну наступну дату балансу.

В ході проведення перевірки розраховано проценти за користування ТОВ "ПАРК ЛЕЙН" запозиченими коштами на дату балансу, за даними статистичної звітності банків України (Вартість кредитів за даними статистичної звітності банків України (без урахування овердрафту) (середньозважена за день вартість у процентах річних за даними форми № 310Д "Звіт про суми і вартість кредитів (у процентах річних)") середньозважена ставка по довгострокових кредитах у валюті станом на 1 кв. 2016 п. - 10,79 %, 2 кв. 2016 п. - 10,3 %, 3 кв. 2016 р. - 9,69 %, 4 кв. 2016 - 8,53 %, за 1 кв. 2017 р. - 8,15 %, за 2 кв. 2017 р. - 8,03 %, за 3 кв. 2017 - 7,81 %, за 4 кв. 2017 р. - 7,41 %., за 1 кв. 2018 р. - 7,35 %, 2 кв. 2018 - 7,22 %, 3 кв. 2018 - 7,03 %.

Операції дисконтування при одноразовому платежі наприкінці строку зводиться до формули:

*PV = FV / (1 + n), де

FV - майбутня вартість;

PV - теперішня вартість;

I - ставка дисконтування;

n - строк (число періодів).

Справедлива вартість дорівнюватиме величині усіх майбутніх грошових потоків, дисконтованих за ринковою ставкою відсотка на подібний інструмент (подібний за валютою, строками, типом ставки відсотка та іншими ознаками).

Отже, на дату виникнення кредиторської заборгованості боржник має визначити теперішню (справедливу) вартість свого зобов'язання. Сума дисконту (різниця між майбутньою та теперішньою вартістю зобов'язання) включається до доходу в момент отримання позики і до витрат - в процесі амортизації такого дисконту протягом строку користування позикою.

Сума амортизації дисконту або премії нараховується одночасно з нарахуванням відсотка (доходу від фінансових інвестицій), що підлягає отриманню та відображається у складі інших фінансових доходів або інших фінансових витрат з одночасним збільшенням або зменшенням балансової вартості фінансових інвестицій відповідно.

Станом на 30.09.2018 кредиторська заборгованість по рахунку бухгалтерського обліку 506 "Інші довгострокові позики в іноземній валюті" по розрахункам із Падірас Холдінгз Лімітед (Padirase Holdings imited) склала 322 926 574,41 грн. (13 454 900 дол. США).

Розрахунок амортизації дисконту кредиторській заборгованості станом на 01.01.2016 року:

PV = 13454900/(1+0,107)7 = 6 605 253 грн., де

13 454 900 грн. - сума кредиторської заборгованості (дол. США).

0,107 - Вартість кредиторів за даними статистичної звітності банків України.

X7 - кількість періодів граничного строку погашення кредиту, тобто до 2022 року.

Виходячи з вищенаведеного, ТОВ "ПАРК ЛЕЙН" не визначило та не відобразило фінансовий дохід від дисконтування кредиторської заборгованості в момент виникнення заборгованості на загальну суму 81 236 707,00 грн. та не здійснювало амортизацію дисконту протягом строку користування на кожну наступну дату балансу.

Також під час перевірки встановлено, що за період з 01.01.2016 по 30.09.2018 ТОВ "ПАРК ЛЕЙН" задекларовано податкових зобов'язань з податку на додану вартість у сумі 19 885 381 грн.

Перевіркою повноти визначення податкових зобов'язань за період з 01.01.2016 по 30.09.2018 встановлено їх заниження на загальну суму 197 824,00 грн.

В ході проведення перевірки встановлено, що за перевіряємий період ТОВ "ПАРК ЛЕЙН" здійснювало діяльність з надання в оренду власного приміщення.

Так, основним видом діяльності ТОВ "ПАРК ЛЕЙН" є надання в оренду й експлуатацію власного нерухомого майна. Товариство не займається іншими видами діяльності. А у зв'язку з тим, що дане приміщення повністю здається в оренду орендаторам, то зазначені вище працівники позивача були задіяні виключно в обслуговуванні, наданих в оренду приміщень (торговельно-розважального та офісного комплексу з паркінгом за вказаною адресою).

В порушення пп. 14.1.203 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188 Кодексу Товариство не включило до податкових зобов'язань податок на додану вартість від операцій з безоплатного надання послуг чергових, а також послуг електриків, інженерів, операторів котельні, чергових біля ескалаторів, ліфтерів тощо, які фактично обслуговували приміщення, передані в оренду та бути використані в господарській діяльності орендаторами.

Так, відповідно до відомостей нарахування заробітної плати, нарахування єдиного внеску на фонд оплати праці, наданих до перевірки, встановлено, що вартість безоплатно наданих послуг (послуг чергових, а також послуг електриків, інженерів, операторів котельні, чергових біля ескалаторів, ліфтерів, тощо) для обслуговування приміщень, переданих в оренду складає 989 122 грн.

Таким чином, в порушення пп. 14.1.203 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст.188 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами і доповненнями, ТОВ "ПАРК ЛЕЙН" занижено суму податкових зобов'язань (показники у рядку 1.1 Декларації "Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім імпорту товарів") на загальну суму ПДВ 197 824,00 грн.

Відповідно, позивачем не здійснилася реєстрація податкових накладних на безоплатно надані послуги, що згадуються вище.

07.05.2019 р. позивачем подано заперечення на акт перевірки, які не враховано згідно з листом від 15.05.2019 р.

За наслідками перевірки контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 20.05.2019 року

№ 2, згідно з яким позивачу за порушення п. 5, 6, 7 та п. 10 П(С)БО 11 "Зобов'язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за № 85/4306, п. 6, п. 29, п. 30, п. 31 П(С)БО 13 "Фінансові інструменти", п. 7, п. 15, п. 20, п. 21 та п. 22, п. 8 та п. 10 П(С)БО "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 140.4 ст. 140 Податкового кодексу України зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 28 396 374 грн. за податковою декларацією від 20.12.2018 р. (три квартали 2018 р.);

№ 2, згідно з яким позивачу за порушення пп. 14.1.203 п. 14.1 ст. 14, пп. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України збільшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 296 736 грн., в тому числі, основне зобов'язання 197 824 грн. та 98 912 грн. штрафних санкцій;

№ 2, згідно з яким позивачу за порушення п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України нараховано штраф у розмірі 56 908 грн. за платежем податок на додану вартість.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 29.07.2019 р. за результатами адміністративного оскарження скаргу позивача залишено без змін.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАРК ЛЕЙН" - вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та просить їх скасувати з таких підстав.

Позивач зазначає, що в акті перевірки визначення поняття справедливої вартості є прямою цитатою п. 11 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 18 "Дохід", тоді як відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" товариство самостійно визначає доцільність застосування міжнародних стандартів (крім випадків, коли обов'язковість застосування міжнародних стандартів визначена законодавством).

Згідно із ч. 2 ст. 121 вказаного Закону підприємства, що становлять суспільний інтерес, публічні акціонерні товариства, суб'єкти господарювання, які здійснюють діяльність у видобувних галузях, а також підприємства, які провадять господарську діяльність за видами, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, складають фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність за міжнародними стандартами.

Позивач не належить до жодної із груп суб'єктів господарювання, які зобов'язані застосовувати міжнародні стандарти фінансової звітності, Товариство самостійно обирає, які саме стандарти бухгалтерського обліку (фінансової звітності) застосовувати: національні або міжнародні.

Таке твердження повністю збігаються із позицією Міністерства фінансів України. Зокрема, в листі від 29.12.2017 р. № 35210-06-5/37175 "Про застосування міжнародних стандартів фінансової звітності".

Також позивач зазначає, що застосування національних стандартів бухгалтерського обліку автоматично унеможливлює одночасне застосування міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до п. 16 наказу товариства від 31.12.2010 р. № 1 "Про облікову політику ТОВ "ПАРК ЛЕЙН" дозволяється змінювати облікову політику підприємства лише у випадках, якщо зокрема, змінюються вимоги національних стандартів бухгалтерського обліку та інших нормативних документів Міністерства фінансів України щодо бухгалтерського обліку та фінансової звітності.

Отже, наказом Товариства було затверджено використання саме національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

Жодний із стандартів (положень) бухгалтерського обліку, на які посилається контролюючий орган в акті перевірки, а саме: П(С)БО 11 "Зобов'язання", П(С)БО 13 "Фінансові інструменти", П(С)БО 15 "Дохід", не встановлює обов'язок та методологію (формули) дисконтування кредиторської заборгованості, відповідно, у позивача відсутній обов'язок щодо дисконтування кредиторської заборгованості та відображення відповідного доходу (збільшення фінансового результату).

Вказана позиція позивача підтримана також Радою бізнес-омбудсмена України в рішенні від 19.07.2019 р. вих. № 20033.

Крім того, усі транші отриманих позивачем позик (кредитів) припадають на період 2008-2015 років, у той час як предметом перевірки є період 2016-2018 років. Контролюючі органи уже здійснили перевірку податкових періодів до 2016 року, що відображено зокрема в акті від 15.06.2016 № 254/26-15-14-02-02/35265945 за період З 01.01.2013 по 31.12.2015. У зазначено вище акті не було встановлено ніяких порушень щодо відображення та оцінки позивачем траншів, отриманих за договорами позики, на дату їх отримання.

Щодо донарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість позивач зазначає, що відповідачем не було взято до уваги тієї обставини, що наявність у штаті позивача найманих працівників і певних посад пов'язане із виконанням ним прямих приписів закону, які застосовуються до нього як до власника об'єкта нерухомого майна із певними характеристиками (незалежно від його часткового передання в оренду).

Належні позивачу об'єкти нерухомого майна розташовані в м. Києві по вул. Магнітогорська, 1-А (відповідно, літера 1 "цифра", літера 2 "цифра", літера 60 "цифра", літера 8 "цифра"), та за своїм функціональним призначенням є торговельно-розважальним та офісним комплексом (ТРК). Загальна площа чотирьох об'єктів нерухомого майна ТРК становить 32 809,6 (кв. м), з урахуванням, зокрема, площі торговельної зони, офісних приміщень, зони відпочинку та розваг, закладів громадського харчування, технічних та допоміжних приміщень, проходів, ліфтових холів, сходових маршів, вхідних груп.

Саме з метою виконання вимог чинного законодавства України та забезпечення належного утримання ТРК, створення належних умов для безпечного перебування на території ТРК великої кількості людей (відвідувачів/покупців), забезпечення ефективної роботи керівника Товариства, штатним розкладом позивача передбачені, зокрема, наступні позиції/посади: головний інженер; головний енергетик; заступник головного енергетика; інженер з охорони праці та пожежної безпеки; адміністративний помічник (керівника); оператор котельні; ліфтер; черговий біля ескалатора; черговий оперативний.

Наявність зазначених вище посад у штатному розкладі позивача обумовлена виконанням (обов'язків) повноважень власника (обов'язків) ТРК і не залежить від факту передачі певної частини ТРК в оренду.

Відповідач - Головне управління ДФС у м. Києві - проти задоволення позовних вимог заперечив, підтримавши висновки акту перевірки.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до пп.62.1.3 п. 62.1 ст.62 Податкового кодексу України (в редакції станом на час проведення перевірки) податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до п.75.1. ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки-цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Згідно п.77.1, 77.2 ст. 77 Податкового Кодексу України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРК ЛЕЙН" з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, валютного - за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, про що складено акт перевірки від 25.01.2019 р. №51/26-15-14-02-02/35265945, проведена на підставі плану-графіку проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання на 2018 р., наказу від 06.12.2018 р. №17788, з передбачених законодавством підстав.

Згідно з пп.78.1.5 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі, коли платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об'єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.

Наказ про проведення документальної позапланової перевірки з підстав, зазначених у цьому підпункті, видається: у разі розгляду заперечення до акта перевірки та/або додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, - контролюючим органом, який проводив перевірку.

Документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРК ЛЕЙН" з питань, що стали предметом оскарження при розгляді заперечень від 15 лютого 2019 року № 06 вихідний ГУ ДФС у м. Києві від 20 лютого 2019 року № 39561/10) на акт перевірки від 25 січня 2019 року № 51/26-15-14-02-02/35265945, за результатами якої складено акт перевірки від 29.03.2019 р. №230/26-15-14-02/35265945, проведена за результатами розгляду заперечення позивача до акта попередньо проведеної перевірки, згідно з наказом від 12.03.2018 р. №18472, тобто, з передбачених законодавством підстав.

Щодо оскаржуваних податкових повідомлень-рішень суд зазначає наступне.

Податкове повідомлення-рішення № 2

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (в редакції станом на 01.10.2018 р.) об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з п. 140.4 ст. 140 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування зменшується: 140.4.1. на суму нарахованих доходів від участі в капіталі інших платників податку на прибуток підприємств, платників єдиного податку та на суму нарахованих доходів у вигляді дивідендів, що підлягають виплаті на його користь від інших платників цього податку (крім інститутів спільного інвестування та платників, прибуток яких звільняється від оподаткування відповідно до положень цього Кодексу, у розмірі прибутку, звільненого від оподаткування); 140.4.2. на суму від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років. Положення зазначеного пункту застосовуються з урахуванням пункту 3 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу; 140.4.3. на суму уцінки, врахованої у фінансовому результаті до оподаткування у поточному податковому (звітному) періоді на інструменти власного капіталу, перекласифіковані у фінансові зобов'язання відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно з п. 5, 6, 7 та п. 10 П(С)БО 11 "Зобов'язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20, зобов'язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов'язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

З метою бухгалтерського обліку зобов'язання поділяються на: довгострокові; поточні; непередбачені зобов'язання; доходи майбутніх періодів.

До довгострокових зобов'язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов'язання; відстрочені податкові зобов'язання; довгострокові забезпечення.

Довгострокові зобов'язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов'язання.

Згідно з п. 6, п. 29, п. 30, п. 31 П(С)БО 13 "Фінансові інструменти", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2001 р. №559, фінансові активи включають: грошові кошти, не обмежені для використання, та їх еквіваленти; дебіторську заборгованість, не призначену для перепродажу; фінансові інвестиції, що утримуються до погашення; фінансові активи, призначені для перепродажу; інші фінансові активи.

Фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов'язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов'язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов'язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо).

На кожну наступну після визнання дату балансу фінансові активи оцінюються за їх справедливою вартістю, крім: 30.1 дебіторської заборгованості, що не призначена для перепродажу; 30.2 фінансових інвестицій, що утримуються підприємством до їх погашення; 30.3 фінансових активів, справедливу вартість яких неможливо достовірно визначити; 30.4 фінансових інвестицій та інших фінансових активів, щодо яких не застосовується оцінка за справедливою вартістю.

На кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов'язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов'язань, призначених для перепродажу, і зобов'язань за похідними фінансовими інструментами.

Фінансові зобов'язання, призначені для перепродажу, і фінансові зобов'язання за похідними фінансовими інструментами (крім зобов'язання за похідним фінансовим інструментом, яке має бути погашеним шляхом передачі пов'язаного з ним інструмента власного капіталу) на кожну наступну після визнання дату балансу оцінюються за справедливою вартістю.

Зобов'язання за похідним фінансовим інструментом, яке має бути погашене шляхом передачі пов'язаного з ним інструмента власного капіталу, справедливу вартість якого на кожну наступну після визнання дату балансу не можна достовірно визначити, оцінюється за собівартістю.

Згідно з п. 7, п. 15, п. 20, п. 21 та п. 22 П(С)БО 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 р, № 290, визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.

До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).

До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов'язані з операційною діяльністю підприємства.

Визначений дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) не коригується на величину пов'язаної з ним сумнівної та безнадійної дебіторської заборгованості. Сума такої заборгованості визнається витратами підприємства згідно з Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 10 "Дебіторська заборгованість". Доходом визнається сума зобов'язання, яке не підлягає погашенню.

Дохід, який виникає в результаті використання активів підприємства іншими сторонами, визнається у вигляді процентів, роялті та дивідендів, якщо: імовірне надходження економічних вигод, пов'язаних з такою операцією; дохід може бути достовірно оцінений.

Такий дохід має визнаватися у такому порядку: проценти визнаються у тому звітному періоді, до якого вони належать, виходячи з бази їх нарахування та строку користування відповідними активами з урахуванням економічного змісту відповідної угоди; роялті визнаються за принципом нарахування згідно з економічним змістом відповідної угоди; дивіденди визнаються у періоді прийняття рішення про їх виплату.

Дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню.

Якщо безоплатно отриманий актив забезпечує надходження економічних вигід протягом кількох звітних періодів, то доходи визнаються на систематичній основі (наприклад, у сумі нарахованої амортизації) протягом тих звітних періодів, коли надходять відповідні економічні вигоди.

У разі відстрочення платежу, наслідок чого виникає різниця між справедливою вартістю та номінальною сумою грошових коштів або їх еквівалентів, які підлягають отриманню за продукцію (товари, роботи, послуги та інші активи), така різниця визнається доходом у вигляді процентів.

Контролюючий орган зробив висновок про завищення позивачем від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 28 396 374 грн. за податковою декларацією від 20.12.2018 р. (три квартали 2018 р.) з огляду на нездійснення позивачем дисконтування заборгованості за укладеними кредитними договорами та невизначення та невідображення отриманого від цього фінансового доходу.

Позивач, в свою чергу, посилається на відсутність відповідного обов'язку, встановленого чинним законодавством та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Суд не може погодитися з висновком відповідач з огляду на наступне.

Посилання на відображення в бухгалтерському обліку справедливої вартості активів, наявності різниці між справедливою вартістю та номінальною сумою грошових коштів міститься у П(С)БО "Дохід", проте, ні цей, ні інші національні П(С)БО не визначають порядку визначення справедливої вартості і амортизованої собівартості фінансового зобов'язання. Також відсутні посилання на можливість застосування будь-яких інших актів законодавства (національних чи міжнародних) в таких випадках.

За таких обставин позивач позбавлений можливості і обов'язку при веденні бухгалтерського обліку, визначенні власних податкових зобов'язань застосовувати конкретні акти законодавства для обліку справедливої вартості активів, зокрема, проведення дисконтування заборгованості за укладеними кредитними договорами та нараховувати фінансовий дохід.

Суд зазначає, що на податкове законодавство також розповсюджується вимога щодо правової визначеності, тобто, законодавство має передбачати чіткі підстави для обліку того чи іншого виду доходу, його оподаткування, а також формулу визначення доходу і податку.

Згідно з п. 51 рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 р. у справі SHCHOKIN v. UKRAINE (заяви № 23759/03 та № 37943/06), говорячи про "закон", стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (див. рішення у справі "Шпачек s.r.о." проти Чеської Республіки" (<…>), № 26449/95, пункт 54, від 9 листопада 1999 року). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії" (Beyeler v. Italy), [ВП], № 33202/96, пункт 109, ЄСПЛ 2000-І). http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-100944; https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_858

Відсутність прямо передбаченого обов'язку в даному випадку не заперечується і відповідачем, який під час проведення попередньої перевірки позивача згідно з актом від 15.06.2016 р. №254/26-15-14-02/35265945 не знайшло порушень законодавства при перевірці аналогічних правовідносин.

Натомість, в даному випадку, за відсутності положень національного законодавства, що передбачають відповідний обов'язок, відповідачем фактично застосовано положення Міжнародний стандарт бухгалтерського обліку 18 (Дохід) та Міжнародний стандарт фінансової звітності 9 (Фінансові інструменти).

При цьому, підстави для такого застосування в акті перевірки не наведені.

Згідно зі ст. Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-XIV національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності підприємствами (крім підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі), розроблений на основі міжнародних стандартів фінансової звітності і законодавства Європейського Союзу у сфері бухгалтерського обліку та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку; міжнародні стандарти фінансової звітності - прийняті Радою з міжнародних стандартів бухгалтерського обліку документи, якими визначено порядок складання фінансової звітності.

Згідно з листом Національного банку України, Міністерства фінансів України, Державної служби статистики України від 07.12.2011р. №12-208/1757-14830, 31-08410-06-5/30523, №04/4-07/702 "Про застосування міжнародних стандартів фінансової звітності" Міжнародні стандарти фінансової звітності з 01.01.2012 для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності застосовують: обов'язково - публічні акціонерні товариства, банки, страховики; добровільно - інші підприємства (суб'єкти господарювання, крім бюджетних установ), які самостійно визначили доцільність застосування міжнародних стандартів.

Підприємства, які провадять господарську діяльність за видами, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, обов'язково складатимуть фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність починаючи з дати, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 р. №1223 "Про внесення змін до Порядку подання фінансової звітності".

Згідно зі ст. 12-1 Закону № 996-XIV (в редакції Закону № 2164-VIII від 05.10.2017р.) для складання фінансової звітності застосовуються міжнародні стандарти, які викладені державною мовою та офіційно оприлюднені на веб-сторінці центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку.

Підприємства, що становлять суспільний інтерес, публічні акціонерні товариства, суб'єкти господарювання, які здійснюють діяльність у видобувних галузях, а також підприємства, які провадять господарську діяльність за видами, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, складають фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність за міжнародними стандартами.

Підприємства, крім тих, що зазначені в частині другій цієї статті, самостійно визначають доцільність застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності.

Підприємства інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, про складання ними фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності за міжнародними стандартами.

Підприємства, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність за міжнародними стандартами, зобов'язані забезпечити ведення бухгалтерського обліку відповідно до облікової політики за міжнародними стандартами після подання першої фінансової звітності або консолідованої фінансової звітності за міжнародними стандартами, що визнається такою у порядку, визначеному міжнародними стандартами.

Станом на 01.01.2016 р. (початок періоду, за який проводилася перевірка) положення ст. 12-1 Закону № 996-XIV позивач як підприємство також не входив до переліку підприємств, для яких складання фінансової звітності має здійснюватися за міжнародними стандартами.

В свою чергу, позивач не приймав рішення про застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності, що відповідачем не заперечується.

Оскільки суб'єкти обов'язкового застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності визначені Законом № 996-XIV, поширення відповідного обов'язку на осіб, які до нього не входять, не може бути визнане обґрунтованим.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень МСФЗ до спірних правовідносин, надавати оцінку наведеним в акті перевірки розрахункам донарахованого прибутку суд не вважає за необхідне.

Податкові повідомлення-рішення № 2, № 2

Згідно з пп. 14.1.203 п. 14.1 ст. 14, пп. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України продаж результатів робіт (послуг) - будь-які операції господарського, цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими об'єктами власності, що не є товарами, за умови компенсації їх вартості, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг). Продаж результатів робіт (послуг) включає, зокрема, надання права на користування товарами за договорами оперативного лізингу (оренди), продажу, передачі права відповідно до авторських або ліцензійних договорів, а також інші способи передачі об'єктів авторського права, патентів, знаків для товарів і послуг, інших об'єктів права інтелектуальної, у тому числі промислової власності; безоплатно надані товари, роботи, послуги: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Згідно з п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

В даному випадку висновок контролюючого органу про заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість базується на висновку про надання позивачем своїм орендарям безоплатно послуг чергових, а також послуг електриків, інженерів, операторів котельні, чергових біля ескалаторів, ліфтерів, тощо для обслуговування приміщень, переданих в оренду, в розмірі є 989 122 грн., оскільки вказані послуги орендарями не оплачені.

Позивач, натомість, стверджує, що належне йому на праві власності приміщення потребує постійного обслуговування незалежно від того, чи передане воно повністю або частково в оренду.

Суд не може визнати вказаний висновок відповідача обґрунтованим з огляду на наступне.

Згідно з матеріалами справи позивачу на праві власності належить об'єкти нерухомого майна, розташовані в м. Києві по вул. Магнітогорська, 1-А (відповідно, літера 1 "цифра", літера 2 "цифра", літера 60 "цифра", літера 8 "цифра"), та за своїм функціональним призначенням є торговельно-розважальним та офісним комплексом (ТРК), загальною площею 32 809,6 (кв. м), включаючи площі торговельної зони, офісних приміщень, зони відпочинку та розваг, закладів громадського харчування, технічних та допоміжних приміщень, проходів, ліфтових холів, сходових маршів, вхідних груп (свідоцтво про право власності від 17.12.2012 р. №1222-В, видане Головним управлінням комунальної власності м. Києва).

Вказані приміщення протягом 2016-2018 років передавалися на умовах оренди юридичним особам, а також для обслуговування ТРК в цілому у штаті позивача постійно перебувають працівники, зокрема, головний енергетик Технічного відділу, Заступник Головного енергетика Технічного відділу, Інженер охорони праці та пожежної безпеки Технічного відділу, Черговий оперативного Технічного відділу, оператор котельні, Черговий біля ескалатора, які виконують свої обов'язки на підставі розроблених та затверджених посадових інструкцій.

Згідно з копіями наданих договорів оренди (не є типовими) в них врегульовано питання оплати вартості електроенергії, комунальних, інших послуг окремо від орендної плати, проте, тоді як видатки орендодавця з утримання належного його приміщення входять до структури орендної плати, а не предметом окремих розрахунків.

Згідно зі змістом акту перевірки відповідач дійшов висновку про безоплатність для орендарів послуг вказаних працівників позивача, оскільки прямої вказівки про це немає в укладених договорах оренди, проте, відсутність в них, як оплатних, послуг вказаних працівників не означає, що вартість їх послуг не включається до структури орендної плати, яка, за загальним правилом, має покривати всі видатки орендодавця і забезпечувати прибуток.

Проте, відповідачем під час проведення перевірки структура орендної плати не вивчалася, тоді як договори оренди згідно з чинним законодавством не мають обов'язково її містити.

За таких обставин висновок відповідача не може бути визнаний обґрунтованим

Відповідно, факт надання позивачем безоплатних послуг орендарям не підтверджується матеріалами перевірки і не може бути підставою для збільшення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість, виникнення обов'язку зареєструвати відповідні податкові накладні та застосування штрафних санкцій у зв'язку з цим, що є підставою для висновку про протиправність та скасування податкових повідомлень-рішень № 2, № 2.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З врахуванням викладеного оскаржувані рішення не відповідають вимогам щодо обґрунтованості, що є підставою для задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, ст. 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 20.05.2019 року № 2, № 2, №2.

3. Присудити до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРК ЛЕЙН" 19 210 грн. судового збору.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 07.04.2020 р.