Справа № 420/2893/20
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2893/20
УХВАЛА

06 квітня 2020 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Самойлюк Г.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з заявою про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить зупинити стягнення на підставі постанови про накладення на Фізичну особу -підприємця ОСОБА_1 штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці в Одеській області №ОД1411/1597/АВ/П/ТД-ДФ від 24.01.2020 року до набрання законної сили рішенням суду у справі про визнання протиправною та скасування постанови про накладення на Фізичну особу -підприємця ОСОБА_1 штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці в Одеській області №ОД1411/1597/АВ/П/ТД-ДФ від 24.01.2020 р.

В обґрунтування заяви зазначено, що 24.01.2020р. Головним управлінням Держпраці в Одеській області винесено постанову № ОД1411/1597/АВ/П/ТД-ДФ про накладення уповноваженими посадовими особами на ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3 880 890 (три мільйони вісімсот вісімдесят тисяч вісімсот дев`яносто) грн.

Заявник зазначає, що постанову про накладення штрафу вчасно не отримав, не мав можливості реалізувати своє право як на добровільне виконання, так і на оскарження цієї постанови в судовому порядку до пред`явлення до примусового виконання. Позивач зазначає, що взагалі не був обізнаний із проведеним щодо нього інспекційним відвідуванням. Із зазначеною постановою ОСОБА_1 ознайомився тільки 23.03.2020р. після отримання копій документів з виконавчого провадження Першого Суворовоького ВДВС м.Одеси по виконанню постанови №ОД1411/1597/АВ/П/ТД-ДФ від 24.01.2020р.

Відповідно до постанови Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення виконавчого збору від 11.03.2020р. ОСОБА_1 зобов`язаний сплати виконавчий збір у розмірі 388 089 грн.

12.03.2020р. виконавцем накладено арешт на все майно ОСОБА_1 , а 01.04.2020р., винесено постанову про арешт коштів боржника, наявних на рахунках AT КБ «ПриватБанк», AT «УНІВЕРСАЛБАНК».

Заявник зазначає, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, а тому заявлені заходи забезпечення позову є співмірними із вимогами, які має намір заявити.

При цьому заявник звертає увагу суду, що 28.12.2019р. припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в зв`язку з чим заява подається від фізичної особи.

Вирішуючи питання щодо відповідності заяви про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України та наявності підстав вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.ч. 1 - 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Ч. 2 ст.151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Із системного аналізу вимог наведених норм слідує, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

Частиною 1, 3 статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що заява про забезпечення позову подається у письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, у тому числі й з зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Таким чином, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявників щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суддя з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема у тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Позивач заявляє про необхідність забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови про накладення на Фізичну особу -підприємця ОСОБА_1 штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці в Одеській області №ОД1411/1597/АВ/П/ТД-ДФ від 24.01.2020р. до набрання рішенням суду у справі про визнання протиправною та скасування постанови про накладення на Фізичну особу -підприємця ОСОБА_1 штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці в Одеській області №ОД1411/1597/АВ/П/ТД-ДФ від 24.01.2020р. законної сили.

Забезпечення позову може застосовуватися лише з підстав, визначених статтею 150 КАС України.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. При цьому заходи забезпечення позову вживаються судом з метою охорони прав та інтересів позивача на час розгляду справи та не можуть вирішувати спірні правовідносини по суті.

Наведені у ч.2 ст.150 КАС України підстави забезпечення позову є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, наявних в справі, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Тобто інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Суд зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, жодним чином не унеможливить виконання рішення суду, у разі задоволення позову, оскільки позов не містить вимог, які підлягатимуть примусовому виконанню, у разі задоволення позову, тому невжиття заходів забезпечення позову не може ускладнити чи унеможливити його виконання.

Крім того, у разі посилання на очевидну протиправність постанови про сплату штрафу в ухвалі про забезпечення позову, суд, без вирішення справи по суті, надасть оцінку цій постанові, тобто висловить свою думку щодо законності акта, який заявник планує оскаржувати.

З огляду на зазначене, за результатами розгляду заяви про забезпечення позову суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Крім цьому, суддя звертає увагу, що у даному випадку така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як «наявність очевидних ознак протиправності дій, рішення відповідача» у спірних правовідносинах може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності, як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів, суд дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову є необґрунтованою.

Враховуючи зазначене, виходячи із змісту поданої заяви та доводів наведених позивачем в обґрунтування останньої, суд дійшов висновку про її необґрунтованість та не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, в зв`язку з чим відмовляє у її задоволенні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.150-152, 154, 243, 294 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову,- відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом строку, встановленого ст.295 КАС України, з урахуванням пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року №540-ІХ.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

Суддя Г.П. Самойлюк