Справа № 160/582/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2020 року Справа № 160/582/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що позивач є власником трьох об`єктів нерухомого майна (двох квартир та житлового будинку) загальною площею 144,6кв.м. Під час обрахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, ГУ ДФС у Дніпропетровській області невірно визначено базу оподаткування цим податком, оскільки розраховано площу об`єктів нерухомого майна позивача без врахування площі належного йому житлового будинку і, як наслідок, помилково не застосовано пільгу зі сплати цього податку, передбачену п.п.«в» п.п.266.4.2 п.266.4 ст.266 Податкового кодексу України та рішенням Павлоградської міської ради Дніпропетровської області №741-24/VII від 11.07.2017р., згідно з якими база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку зменшується для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Оскільки загальна площа об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності ОСОБА_1 , становить 144,6кв.м., у даному випадку відсутня база оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, тому грошові зобов`язання з цього податку визначені позивачеві спірними податковими повідомленнями-рішеннями безпідставно та протиправно. Отже, оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: оригіналу документа про сплату судового збору за подання до суду адміністративного позову у розмірі 840,80 грн.
На виконання ухвали суду від 21.01.2020 року позивачем 29.01.2020 року на електронну адресу суду, з наступним наданням 30.01.2020 року до канцелярії суду, надано оригінал документа про сплату судового збору за подання до суду адміністративного позову у розмірі 840,80 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень прийнята до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/582/20 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 06.03.2020 року, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
03 березня 2020 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем додатково зазначено, що придбані ним будівлі не є господарчими, як вказує відповідач у відзиві на позов, оскільки відповідно до п.1 Договору купівлі продажу будівель та споруд від 26.10.2005р. ОСОБА_1 придбана будівля під назвою «літня кухня», при цьому в договорі не зазначається про її належність до житлового чи не житлового приміщення, а також не зазначається, що вона має статус господарської будівлі. З причини невизначеності статусу будівлі - приміщення на момент сплати податку, а саме: під час купівлі-продажу, нотаріус в 2005 році визначив статус будівлі «літня кухня». Однак, в подальшому відповідно до рішення №1229 від 25.10.2006р. позивачеві надано дозвіл на переобладнання літної кухні під житловий будинок з метою проведення до будинку газопостачання. Також цим рішенням зобов`язано КП «Павлоградське МБТІ» внести зміни в технічний паспорт забудовника. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю видано дозвіл від 10.11.2006р. №9-23/06 на реконструкцію вже житлового будинку. Технічний паспорт від 06.09.2007р., виданий КП «Павлогадське МБТІ», містить ознаку будівлі під літерою «Б» як будинок. Експлікація до плану містить ознаку приміщення під літерою «Б», в тому числі, зазначаючи житлову кімнату. Як наслідок, слід розуміти, що приміщення під літерою «Б» - не є господарчим, а віднесено до житлової площі. Також позивач зазначав, що ним дійсно станом на момент сплати податку не здійснено заходів щодо реєстрації права власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , але законодавством не передбачені строки та обов`язковість здійснення таких дій. Приймаючи до уваги ситуацію, яка склалась з нарахуванням податків відповідно до спірних податкових повідомлень-рішень, ним прийнято рішення щодо внесення інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ч.1 ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 243, 250, 257, 258, 262 КАС України справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №8254828 від 06.09.2005р. та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.08.2005р., виданого нотаріусом Першої Павлоградської держнотконтори Шкицькою Ю.А. та зареєстрованого у реєстрі за №1-3388, нотаріальний бланк серії ВСІ № 726293, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира загальною площею 39,7 кв.м. (житлова площа 24,6 кв.м.), розташована за адресою: АДРЕСА_2 (підстава виникнення права власності - свідоцтво про право на спадщину ВСІ 726293 рн 1-3388 від 03.08.2005р).
Крім того, відповідно до Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №17127000 від 19.12.2007р. та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серії САВ №227643 від 13.12.2007р. ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира загальною площею 69,4 кв.м. (житлова площа 41,4 кв.м.), розташована за адресою: АДРЕСА_1 (підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності САВ №227643 від13.12.2007р.).
Також з матеріалів справи слідує, що відповідно до Договору купівлі-продажу будівель та споруд від 26.10.2005р., посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Шлега Г.І. та зареєстрованого в реєстрі за №6996, ОСОБА_1 купив: літню кухню - Б, сарай - б, погріб - В, вбиральню - Г, сарай - Д, №1 тр. Колодязь, № 2,3 - огорожу, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до довідки КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 19.09.2019р. №6845 згідно з Договором купівлі-продажу будівель та споруд, посвідченого 26.10.2005р. приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Шлега Г.І. та зареєстрованого в реєстрі за №6996, господарчі будівлі (літня кухня Б, сарай - б, погріб - В, вбиральня - Г, сарай - Д, №1 тр. Колодязь, №2,3 - огорожа), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , належать ОСОБА_1 , але право власності не зареєстровано.
Рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 25.10.2006р. №1229 ОСОБА_1 надано дозвіл переобладнання літньої кухні під літерою «Б» розміром 6,13 х 5,05 метрів, тамбуру розміром 7,20 х 2,53 метрів з прибудовою розміром 2,0 х 2,0 метрів для розміщення приміщення під установку опалювального приладу, які розташовані на АДРЕСА_3 , під житловий будинок.

Також цим рішенням доручено Павлоградському МБТІ внести зміни в технічний паспорт забудовника.

Відповідно до довідки Управління містобудування та архітектури м. Павлограда Дніпропетровської області від 25.10.2006р. №1229 ОСОБА_1 згідно з рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 25.10.2006р. №1229 дозволено проведення вищевказаного переобладнання будівель під житловий будинок.

10 листопада 2006 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Павлограда ОСОБА_1 надано дозвіл на виконання будівельних робіт №9-23/06, відповідно до якого позивачеві дозволено проведення реконструкції житлового будинку на земельній ділянці на АДРЕСА_3 відповідно до рішення виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 25.10.2006р. №1229.

У вказаному дозволі зазначено, що будівельні роботи виконуються господарським способом гр. ОСОБА_1 під технаглядом Інспекції ДАБК, строк дії дозволу - безстроковий.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №178341181 від 22.08.2019р. за ОСОБА_1 на підставі рішення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області від 06.08.2019р. №1775-53/VII «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення та надання земельних ділянок громадянам для обслуговування житлового будинку, гаражу, ведення особистого селянського господарства і садівництва та передачу їх у власність (оренду)» та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48344357 від 22.08.2019р. зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер: :02:041:0285, площею 0,0898га.

При цьому відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-019 від 19.06.2019р. цільове призначення земельної ділянки кадастровий номер: :02:041:0285, площею 0,0898га - 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель - землі житлової та громадської забудови.

Судом встановлено, що станом на час розгляду справи доказів введення в експлуатацію переобладнаного ОСОБА_1 відповідно до вищевказаних дозвільних документів житлового будинку, а також доказів реєстрації у встановленому законом порядку права власності на такий житловий будинок позивачем не надано.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформація про об`єкти нерухомості - літню кухню - Б, сарай - б, погріб - В, вбиральню - Г, сарай - Д, №1 тр. Колодязь, №2,3 - огорожу, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , або про житловий будинок за цією адресою - відсутня.

Як свідчать матеріали справи, 26.04.2019р. ГУ ДФС у Дніпропетровській області винесено податкові повідомлення-рішення:

- №0-0410, яким ОСОБА_1 нараховано податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік на суму 665,18грн.;

- №0-0410, яким ОСОБА_1 нараховано податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік на суму 1162,81грн.

З відзиву на позовну заяву та розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначеного спірними податковими повідомленнями рішеннями, слідує, що при винесенні цих спірних рішень контролюючий орган виходив з того, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачеві у 2018 році на праві приватної власності належать лише дві квартири і саме їх відповідач вважає об`єктами оподаткування, на які нараховується податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а загальну площу цих квартир - базою оподаткування, яка зменшується на встановлену п.п. «а» п.п.266.4.1 п.266.4 ст.266 Податкового кодексу України пільгу зі сплати податку. Водночас, доводи позивача про належність йому на праві власності житлового будинку, площа якого має додаватися до площі вказаних двох квартир при визначені об`єкта та бази оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідач вважає безпідставними, бо Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не містить відомостей щодо реєстрації права власності на цей житловий будинок за ОСОБА_1 , а відповідно до Договору купівлі-продажу будівель та споруд від 26.10.2005р. та довідки КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 19.09.2019р. №6845 позивачем придбано не житловий будинок, а господарчі будівлі.

Не погоджуючись з такою позицією відповідача та винесеними ним податковими повідомленнями-рішеннями від 26.04.2019р. №0-0410 та №0-0410, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Законом України від 28.12.2014р. №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (далі - Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, а саме: податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки та плата за землю.

Відповідно до статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Статтею 265 Податкового кодексу України встановлено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Статтею 226 Податкового кодексу України визначено платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об`єкт та базу оподаткування цим податком, а також пільги зі сплати цього податку, його ставки, податковий період, порядок та строки обчислення, нарахування і сплати цього податку.

Так, відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до п.п.266.5.1 п.266.5 ст.266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

При цьому, приписами підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України закріплено пільги зі сплати податку та передбачено, що база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Згідно з п.п.266.6.1 п.266.5 ст.266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Положеннями п.п. «б»-«г» підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

- за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

- за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

- сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.

Відповідно до абз. 1 та 2 п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт.

Зважаючи на вищенаведені приписи Податкового кодексу України, ОСОБА_1 , як власник двох об`єктів житлової нерухомості (квартир), право власності на які зареєстровано у встановленому законом порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у розумінні приписів п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належні йому на праві приватної власності дві квартири - об`єктами оподаткування цим податком відповідно до п.п.266.2.1 п.266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а їх загальна площа - базою оподаткування згідно з п.п.266.3.1 п.266.3 ст.266 цього Кодексу, яка за приписами п.п. «а» п.п.266.4.1 п.266.4 ст.266 Податкового кодексу України зменшується на 60 кв. метрів.

Так, зважаючи на те, що відповідно до досліджених судом правовстановлюючих документів позивачеві на праві приватної власності належать дві квартири загальною площею 109,1 кв.м. (69,4 кв.м. + 39,7 кв.м.), то база оподаткування у даному випадку, з урахуванням встановленого п.п. «а» п.п.266.4.1 п.266.4 ст.266 Податкового кодексу України пільгового зменшення, становить 49,1 кв.м (109,1 кв.м. - 60 кв.м.).

Отже, саме на базу оподаткування у розмірі 49,1 кв.м. має нараховуватися податок за встановленою ставкою.

Судом встановлено, що п.5.1 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затвердженого рішенням Павлоградської міської ради від 11.07.2017р. №741-24/VII «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», прийнятим відповідно до п.п.266.5.1 п.266.5 ст.266 Податкового кодексу України, яке набрало чинності з 01.01.2018р., визначено, що ставки податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Як слідує з наданого відповідачем розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначеного спірними податковими повідомленнями рішеннями, з урахуванням того, що у власності позивача перебуває два об`єкта житлової нерухомості одного типу (дві квартири), контролюючим органом відповідно приписів п.п. «б» та «г» п.п.266.7.1 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України обчислено суму податку, виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів (109,1 кв.м.), зменшеної відповідно до п.п.«а» п.п.266.4.1 п.266.4 цієї статті (109,1 кв.м. - 60 кв.м. = 49,1 кв.м.), та відповідної ставки податку (1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року (3723,00грн. (розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом станом на 01.01.2018р.) х 1% = 37,23грн.), за 1 квадратний метр бази оподаткування), з огляду на що загальна сума нарахованого податку становить 1827,99грн. (49,1 кв.м. х 37,23грн.), при цьому обчислена сума податку, розподілена контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості і склала за квартиру, загальна площа якої становить 69,4 кв.м., - 1162,81грн. та за квартиру, загальна площа якої становить 39,7 кв.м., - 665,18грн.

За наведених обставин, контролюючим органом відповідно до вимог чинного законодавства та на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вірно нараховано ОСОБА_1 грошові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік, тому спірні податкові повідомлення-рішення є правомірними та обґрунтованими і скасуванню не підлягають.

Щодо доводів позивача відносно того, що при обчисленні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік відповідач повинен був врахувати до об`єктів оподаткування житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , який належить позивачеві, та, з урахуванням загальної площі квартир і цього будинку, застосувати до бази оподаткування пільгу, передбачену п.п.«в» п.п.266.4.1 п.266.4 ст.266 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з абз.1 ч.3 ст.331 Цивільного кодексу України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

При цьому, як приписами ч.1 ст.3 та п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (чинного на час отримання позивачем дозволу на переобладнання літньої кухні під літерою «Б» розміром 6,13 х 5,05 метрів, тамбуру розміром 7,20 х 2,53 метрів з прибудовою розміром 2,0 х 2,0 метрів для розміщення приміщення під установку опалювального приладу, які розташовані на АДРЕСА_3 , під житловий будинок), так і приписами ч.2 ст.3 та п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин та станом на час розгляду справи судом, передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, зокрема, право власності на нерухоме майно, підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону та виникають з моменту такої реєстрації.

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 дійсно отримано у 2006 році відповідні дозволи виконавчого комітету Павлоградської міської ради та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю міста Павлограда на переобладнання літньої кухні під літерою «Б» розміром 6,13 х 5,05 метрів, тамбуру розміром 7,20 х 2,53 метрів з прибудовою розміром 2,0 х 2,0 метрів для розміщення приміщення під установку опалювального приладу, які розташовані на АДРЕСА_3 , під житловий будинок шляхом проведення відповідних будівельних робіт господарським способом безпосередньо самим позивачем.

Проте, як станом на час винесення спірних податкових повідомлень-рішень, так і станом на час розгляду справи, позивачем не проведено державну реєстрацію права власності на такий будинок, що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якому відсутні відповідні записи, з огляду на що та з урахуванням приписів ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.3 та п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правові підстави стверджувати про те, що у власності ОСОБА_1 перебуває житловий будинок по АДРЕСА_3 відсутні.

Отже, контролюючий орган, користуючись відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як то передбачено вимогами п.п.266.3.2 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України, правомірно не врахував при визначенні об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік житловий будинок по АДРЕСА_3 , право власності на який за позивачем у встановленому законом порядку не зареєстровано.

Додатково суд зауважує, що згідно з п.9 Додатку до Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затвердженого рішенням Павлоградської міської ради від 11.07.2017р. №741-24/VII «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», яке набрало чинності з 01.01.2018р., Павлоградською міською радою встановлено ставку податку для господарських (присадибних) будівель - допоміжних (нежитлових) приміщень, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо - 0% від розміру мінімальної заробітної плати, встановлена законом на 1 січня звітного податкового року за 1 кв.м бази оподаткування.

Отже, належні позивачеві відповідно до Договору купівлі-продажу будівель та споруд, посвідченого 26.10.2005р. приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Шлега Г.І. та зареєстрованого в реєстрі за №6996, господарчі будівлі (літня кухня Б, сарай - б, погріб - В, вбиральня - Г, сарай - Д, №1 тр. Колодязь, №2,3 - огорожа), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на які не зареєстровано, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у 2018 році.

Таким чином, за результатами системного аналізу вимог чинного законодавства, на підставі оцінки наявних у справі доказів окремо та у їх сукупності, беручи до уваги те, що у позивача наявні об`єкти оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у 2018 році, а контролюючим органом вірно визначено такі об`єкти і базу оподаткування цим податком та правильно застосовано передбачені законом пільги щодо його сплати і ставки, внаслідок чого правомірно та обґрунтовано здійснено його нарахування позивачеві, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність та обґрунтованість прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, натомість, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються його позовні вимоги.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цим позовом, відповідно до ст.139 КАС України не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Сімферопольська, 17-А, м. Дніпро, 49005) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 06 квітня 2020 року.

Суддя О.М. Турова