Справа № 520/9146/19
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 р.Справа № 520/9146/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Сіренко О.І. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., м. Харків, повний текст складено 29.01.20 року по справі № 520/9146/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому, після зміни позовних вимог, просив суд: визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Харківській області щодо автоматичного нарахування йому з єдиного внеску: 20.04.2017 пені з єдиного внеску в сумі 89,89 грн.; 20.04.2017 штрафної санкції в сумі 197,55 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 20.04.2017 пені з єдиного внеску в сумі 1,12 грн.; 20.04.2017 штрафної санкції в сумі 224,85 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 19.07.2017 пені з єдиного внеску в сумі 89,89 грн.; 19.07.2017 штрафної санкції в сумі 197,55 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 20.10.2017 пені з єдиного внеску в сумі 91,86 грн.; 20.10.2017 штрафної санкції в сумі 197,55 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 20.10.2017 пені з єдиного внеску в сумі 1,12 грн.; 20.10.2017 штрафної санкції в сумі 224,85 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 19.01.2018 пені з єдиного внеску в сумі 90,87 грн.; 19.01.2018 штрафної санкції в сумі 197,55 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 20.04.2018 пені з єдиного внеску в сумі 89,89 грн.; 20.04.2018 штрафної санкції в сумі 197,55 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 20.04.2018 пені з єдиного внеску в сумі 1,47 грн.; 20.04.2018 штрафної санкції в сумі 293,88 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 23.07.2018 пені з єдиного внеску в сумі 93,84 грн.; 23.07.2018 штрафної санкції в сумі 197,55 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 23.07.2018 пені з єдиного внеску в сумі 6,45 грн.; 23.07.2018 штрафної санкції в сумі 322,45 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 22.10.2018 пені з єдиного внеску в сумі 80,27 грн.; 22.10.2018 штрафної санкції в сумі 168,99 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 22.10.2018 пені з єдиного внеску в сумі 4,84 грн.; 22.10.2018 штрафної санкції в сумі 322,45 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 21.01.2019 пені з єдиного внеску в сумі 79,43 грн.; 21.01.2019 штрафної санкції в сумі 168,99 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 19.03.2019 пені з єдиного внеску в сумі 48,16 грн.; 19.03.2019 штрафної санкції в сумі 168,99 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 23.04.2019 пені з єдиного внеску в сумі 10,44 грн.; 23.04.2019 штрафної санкції в сумі 521,83 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 24.07.2019 пені з єдиного внеску в сумі 12,29 грн.; 24.07.2019 штрафної санкції в сумі 491,44 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 25.07.2019 пені з єдиного внеску в сумі 0,91 грн.; 25.07.2019 штрафної санкції в сумі 30,39 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску;

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Харківській області щодо направлення до Шевченківського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 27 серпня 2018 №Ф-8425-17-У на суму 844,95 грн. для її примусового виконання.

Протокольною ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 року допущено заміну відповідача на належного, а саме Головне управління ДПС у Харківській області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Харківській області щодо направлення до Шевченківського ВДВС м.Харкова ГТУЮ у Харківській області вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 27 серпня 2018 №Ф-8425-17-У на суму 844,95 грн. для її примусового виконання.

Визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м.Харків, вул. Пушкінська, буд.46, ) щодо автоматичного нарахування у період з 20.04.2017 року по 25.07.2019 року ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) пені та штрафної санкції за несвоєчасну сплату платежу з єдиного внеску у розмірі 990,00 грн. за 4 квартал 2016 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м.Харків, вул. Пушкінська, буд.46, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1536,80 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині обрання способу захисту, який обрав суд, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить змінити оскаржуване рішення частково: визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Харківській області (правонаступник Головне управління ДПС у Харківській області) щодо автоматичного нарахування йому у період з 20.04.2017 року по 23.12.2019 року пені та штрафної санкції з єдиного внеску; зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області внести зміни до відомостей його інтеграційної картки інформаційної системи «Податковий блок» в частині нарахування пеней та штрафних санкції з єдиного внеску за період з 20.04.2017 року по 23.12.2019 року як результату незаконності їх автоматичного нарахування; виключити з вступної, мотивувальної та резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 р. та ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі від 23 вересня 2019 р. по справі

№520/9146/19 відомості щодо належного йому реєстраційного номеру облікової картки платника податків та адреси його місця проживання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що спосіб захисту, який обрав суд з огляду на заявлені ним позовні вимоги та встановлені судом фактичні обставини справи у дійсності не призвели до повного та ефективного поновлення його прав.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули. Відповідач надав до суду клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із запровадженням каратину через спалах у світі COVID-19. Враховуючи, що відповідачем було надано письмові обгрунтування своєї позиції під час розгляду справи судом першої інстанції, які є наявними в матеріалах справи, а також відсутність можливості розгляду справи за участю сторін через обмеження доступу до суду, у зв`язку із запровадженням карантину через спалах COVID-19, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у ній письмовими доказами та необхідності відмовити у задоволенні клопотання відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно даних інформаційної системи «Податковий блок» ОСОБА_1 перебуває на обліку як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування (КВЕД - 69.10 - Діяльність у сфері права) за період з 01.01.2016 по теперішній час, дата державної реєстрації 04.08.2005 року, дата взяття на облік 11.08.2008 року.

З наявних матеріалів справи вбачається, що на думку відповідача, у позивача виникла заборгованість внаслідок оплати позивачем єдиного внеску в сумі 990,00 грн. згідно з квитанцією від 23.01.2017 за 4 квартал 2016 року з помилковим зазначенням КБК - 71010000, а не за іншим бюджетним платежем.

Тобто вказана сума єдиного внеску була сплачена позивачем та надійшла до бюджету, що не заперечувалось сторонами у справі.

02.10.2018 року та 08.11.2018 року, позивач звертався до контролюючого органу з заявами про перерахування на інший рахунок помилково сплачених ним коштів по єдиному внеску.

Судом встановлено, що кошти у розмірі 990,00 грн., перераховані позивачем 23.01.2017 року, лише 19.03.2019 року було перенесено з ІКП по технологічному коду 71010000 на ІКП по технологічному коду 71040000.

З наявних матеріалів справи вбачається, що 03.01.2019 року засобами поштового зв`язку позивачем отримано видану Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-8425-17 від 27 серпня 2018 на суму недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 844,95 грн.. Згідно поштового відтиску на конверті, вказана вимога направлена позивачу 07.12.2018 року.

14.01.2019 року, тобто у перший робочий день протягом десятиденного строку оскарження, до Державної фіскальної служби України поштовим зв`язком на вказану вимогу №Ф-8425-17 позивачем подано скаргу, про що 15.01.2019 року з наданням підтверджуючих документів було повідомлено ГУ ДФС у Харківській області.

05.03.2019 року позивачем отримано відповідь ДФС України від 18.02.2019 на скаргу на вимогу №Ф-8425-17-У, зі змісту якої вбачається, що заборгованості за вказаною вимогою самостійно сплачено позивачем 21.01.2019 року, а отже ця вимога вважається відкликаною, предмет оскарження - відсутній.

Позивач не погоджується з вказаним твердженням ДФС України та вважає його таким, що не відповідає дійсності, оскільки позивач в цей день дійсно сплатив суму єдиного внеску, однак за поточним платежем - 4 квартал 2018 року, а не в порядку сплати заборгованості, яка оскаржувалась. Вказаний факт підтверджується копією квитанції від 21.01.2019 року з зазначенням призначення платежу - ЄСВ 2018 рік.

При цьому, листом Головного управління ДФС у Харківській області від 13.08.2019 року №20143/ФОП/20-40-56-06 було повідомлено позивача, що 19.03.2019 року було здійснено перекид з ІКП по технологічному коду 71010000 на ІКП по технологічному коду 71040000. Станом на 09.08.2019 року заборгованість зі сплати єдиного внеску по технологічному коду 71040000 відсутня, у ІКП лічиться переплата у сумі 145,05 грн.

При цьому судом встановлено, що згідно відомостей інтегрованої картки позивача, у період з 20.04.2017 року по 25.07.2019 року ОСОБА_1 , автоматично, без винесення рішень та вимог, нараховано пеню та штрафної санкції за несвоєчасну сплату платежу з єдиного внеску у розмірі 990,00 грн. за 4 квартал 2016 року, а саме: 20.04.2017 пені з єдиного внеску в сумі 89,89 грн.; 20.04.2017 штрафної санкції в сумі 197,55 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 20.04.2017 пені з єдиного внеску в сумі 1,12 грн.; 20.04.2017 штрафної санкції в сумі 224,85 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 19.07.2017 пені з єдиного внеску в сумі 89,89 грн.; 19.07.2017 штрафної санкції в сумі 197,55 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 20.10.2017 пені з єдиного внеску в сумі 91,86 грн.; 20.10.2017 штрафної санкції в сумі 197,55 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 20.10.2017 пені з єдиного внеску в сумі 1,12 грн.; 20.10.2017 штрафної санкції в сумі 224,85 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 19.01.2018 пені з єдиного внеску в сумі 90,87 грн.; 19.01.2018 штрафної санкції в сумі 197,55 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 20.04.2018 пені з єдиного внеску в сумі 89,89 грн.; 20.04.2018 штрафної санкції в сумі 197,55 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 20.04.2018 пені з єдиного внеску в сумі 1,47 грн.; 20.04.2018 штрафної санкції в сумі 293,88 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 23.07.2018 пені з єдиного внеску в сумі 93,84 грн.; 23.07.2018 штрафної санкції в сумі 197,55 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 23.07.2018 пені з єдиного внеску в сумі 6,45 грн.; 23.07.2018 штрафної санкції в сумі 322,45 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 22.10.2018 пені з єдиного внеску в сумі 80,27 грн.; 22.10.2018 штрафної санкції в сумі 168,99 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 22.10.2018 пені з єдиного внеску в сумі 4,84 грн.; 22.10.2018 штрафної санкції в сумі 322,45 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 21.01.2019 пені з єдиного внеску в сумі 79,43 грн.; 21.01.2019 штрафної санкції в сумі 168,99 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 19.03.2019 пені з єдиного внеску в сумі 48,16 грн.; 19.03.2019 штрафної санкції в сумі 168,99 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 23.04.2019 пені з єдиного внеску в сумі 10,44 грн.; 23.04.2019 штрафної санкції в сумі 521,83 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 24.07.2019 пені з єдиного внеску в сумі 12,29 грн.; 24.07.2019 штрафної санкції в сумі 491,44 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 25.07.2019 пені з єдиного внеску в сумі 0,91 грн.; 25.07.2019 штрафної санкції в сумі 30,39 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску.

Судом також встановлено, що вказані суми пені та штрафної санкції погашались відповідачем за рахунок поточної сплати позивачем зобов`язань зі сплати єдиного внеску

14.01.2019 року, тобто у перший робочий день протягом десятиденного строку оскарження, до Державної фіскальної служби України поштовим зв`язком на вказану вимогу №Ф-8425-17 позивачем подано скаргу, про що 15.01.2019 року з наданням підтверджуючих документів було повідомлено ГУ ДФС у Харківській області.

19.02.2019 на адресу позивача надійшла постанова від 05.02.2019 державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, зі змісту якої позивачу стало відомо про відкриття ВП№58273692 щодо стягнення з нього 844,95 грн. боргу за документом вимога №Ф-8425-17-У, виданого 27.08.2018 року.

З наявних матеріалів справи вбачається, що 24.01.2019 року відповідач оформив вихідну документацію щодо направлення на адресу Шевченківського ВДВС м.Харкова ГТУЮ у Харківській області заяви про відкриття виконавчого провадження, а 04.02.2019 орган ДВС отримав таку заяву.

Згідно заяви про примусове виконання рішення відповідач просив відкрити виконавче провадження та здійснити заходи щодо примусового виконання та стягнення з позивача 844,95 грн. боргу за вимогою №Ф-8425-17-У, розглянути питання щодо тимчасово обмеження позивача у праві виїзду за межі України тощо.

До заяви, датованої 24.01.2019 року, відповідач додав вимогу №Ф-8425-17-У.

Непогодившись із діями відповідача щодо автоматичного нарахування позивачу єдиного внеску та вимогою №Ф-8425-17-У від 27.08.2018 р. та щодо направлення до Шевченківського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 27 серпня 2018 №Ф-8425-17-У на суму 844,95 грн. для її примусового виконання, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що внесений відповідачем до вимоги №Ф-8425-17-У податковий борг не існував, вимога №Ф-8425-17-У жодного дня не мала статус узгодженої, а отже не набрала статусу виконавчого документу та не могла бути направлена відповідачем до органу ДВС разом з заявою про її примусове виконання. Зважаючи на відсутність у позивача боргу зі сплати єдиного внеску, суд дійшов висновку про те, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправними дій Головного управління ДФС у Харківській області щодо автоматичного нарахування у період з 20.04.2017 року по 25.07.2019 року ОСОБА_1 пені та штрафної санкції за несвоєчасну сплату платежу з єдиного внеску у розмірі 990,00 грн. за 4 квартал 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року N 2464-VI (далі - Закон України N2464) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі Закону України №2464 розроблено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 8 та ст. 12 Закону N 2464, єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6, п.8 ст.9 Закону України №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Частиною 12 статті 9 Закону України №2464 передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону України №2464, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.4 ч. 1 ст. 4 цього Закон, які обрали спрощену систему оподаткування, на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Платники, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний соціальний внесок (п. 2 ч. 6 розділу ІV Інструкції 449).

Відповідно до п.1 ч.2 розділу ІV Інструкції 449 сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку такого платника в національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в органах Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства), для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь.

З наявних матеріалів справи вбачається, що на думку відповідача, у позивача виникла заборгованість внаслідок оплати позивачем єдиного внеску в сумі 990,00 грн. згідно з квитанцією від 23.01.2017 за 4 квартал 2016 року з помилковим зазначенням КБК - 71010000, а не за іншим бюджетним платежем.

Тобто вказана сума єдиного внеску була сплачена позивачем та надійшла до бюджету, що не заперечувалось сторонами у справі.

02.10.2018 року та 08.11.2018 року, позивач звертався до контролюючого органу з заявами про перерахування на інший рахунок помилково сплачених ним коштів по єдиному внеску.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2464, сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, є недоїмкою.

Частинами 3 та 4 ст.25 Закону № 2464 передбачено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що для підтвердження факту несплати єдиного внеску, необхідно встановити, що платник єдиного внеску не вчиняв дії, спрямовані на перерахування єдиного внеску до державного бюджету. Здійснення помилки під час перерахування єдиного внеску до державного бюджету в строк, встановлений п.1 ч.2 ст.6, п.8 ст.9 Закону України 2464, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова.

Судом встановлено, що позивачем вживалися заходи для своєчасної та повної сплати єдиного внеску та фактично була здійснена сплата єдиного внеску, що було підтверджено належними доказами під час судового розгляду справи.

Таким чином, оскільки перерахування коштів з помилковим зазначенням коду бюджетної класифікації, не вплинуло на виконання обов`язку платника зі сплати єдиного внеску та ним самостійно нараховане зобов`язання за зазначеним платежем, судова колегія вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про безпідставність та необґрунтовість твердження контролюючого органу про те, що помилка платника податків може бути достатньою підставою для обліку недоїмки зі сплати єдиного внеску.

Окрім цього, судом встановлено, що кошти у розмірі 990,00 грн., перераховані позивачем 23.01.2017 року, лише 19.03.2019 року було перенесено з ІКП по технологічному коду 71010000 на ІКП по технологічному коду 71040000, тобто з тривалим запізненням та без їх повернення платнику, що спростовує позицію відповідача про наявність у діях позивача ознак несплати (перерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску.

Вказаної правової позиції дотримується колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, провівши системний аналіз законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, та яка використана у рішенні Колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 02.12.2015 р. у справі №21-3920а15.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29 січня 2019 року по справі №803/1039/17, від 30 жовтня 2018 року по справі №824/7/16-а.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у позивача була відсутня недоїмка зі сплати єдиного внеску за 4 квартал 2016 року.

З наявних матеріалів справи вбачається, що 03.01.2019 року засобами поштового зв`язку позивачем отримано видану Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-8425-17 від 27 серпня 2018 на суму недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 844,95 грн.. Згідно поштового відтиску на конверті, вказана вимога направлена позивачу 07.12.2018 року.

Частиною четвертою статті 25 Закону № 2464 передбачено, що у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

14.01.2019 року, тобто у перший робочий день протягом десятиденного строку оскарження, до Державної фіскальної служби України поштовим зв`язком на вказану вимогу №Ф-8425-17 позивачем подано скаргу, про що 15.01.2019 року з наданням підтверджуючих документів було повідомлено ГУ ДФС у Харківській області.

05.03.2019 року позивачем отримано відповідь ДФС України від 18.02.2019 на скаргу на вимогу №Ф-8425-17-У, зі змісту якої вбачається, що заборгованості за вказаною вимогою самостійно сплачено позивачем 21.01.2019 року, а отже ця вимога вважається відкликаною, предмет оскарження - відсутній.

Позивач не погоджується з вказаним твердженням ДФС України та вважає його таким, що не відповідає дійсності, оскільки позивач в цей день дійсно сплатив суму єдиного внеску, однак за поточним платежем - 4 квартал 2018 року, а не в порядку сплати заборгованості, яка оскаржувалась. Вказаний факт підтверджується копією квитанції від 21.01.2019 року з зазначенням призначення платежу - ЄСВ 2018 рік.

При цьому, листом Головного управління ДФС у Харківській області від 13.08.2019 року №20143/ФОП/20-40-56-06 було повідомлено позивача, що 19.03.2019 року було здійснено перекид з ІКП по технологічному коду 71010000 на ІКП по технологічному коду 71040000. Станом на 09.08.2019 року заборгованість зі сплати єдиного внеску по технологічному коду 71040000 відсутня, у ІКП лічиться переплата у сумі 145,05 грн.

При цьому судом встановлено, що згідно відомостей інтегрованої картки позивача, у період з 20.04.2017 року по 25.07.2019 року ОСОБА_1 , автоматично, без винесення рішень та вимог, нараховано пеню та штрафної санкції за несвоєчасну сплату платежу з єдиного внеску у розмірі 990,00 грн. за 4 квартал 2016 року, а саме: 20.04.2017 пені з єдиного внеску в сумі 89,89 грн.; 20.04.2017 штрафної санкції в сумі 197,55 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 20.04.2017 пені з єдиного внеску в сумі 1,12 грн.; 20.04.2017 штрафної санкції в сумі 224,85 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 19.07.2017 пені з єдиного внеску в сумі 89,89 грн.; 19.07.2017 штрафної санкції в сумі 197,55 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 20.10.2017 пені з єдиного внеску в сумі 91,86 грн.; 20.10.2017 штрафної санкції в сумі 197,55 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 20.10.2017 пені з єдиного внеску в сумі 1,12 грн.; 20.10.2017 штрафної санкції в сумі 224,85 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 19.01.2018 пені з єдиного внеску в сумі 90,87 грн.; 19.01.2018 штрафної санкції в сумі 197,55 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 20.04.2018 пені з єдиного внеску в сумі 89,89 грн.; 20.04.2018 штрафної санкції в сумі 197,55 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 20.04.2018 пені з єдиного внеску в сумі 1,47 грн.; 20.04.2018 штрафної санкції в сумі 293,88 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 23.07.2018 пені з єдиного внеску в сумі 93,84 грн.; 23.07.2018 штрафної санкції в сумі 197,55 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 23.07.2018 пені з єдиного внеску в сумі 6,45 грн.; 23.07.2018 штрафної санкції в сумі 322,45 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 22.10.2018 пені з єдиного внеску в сумі 80,27 грн.; 22.10.2018 штрафної санкції в сумі 168,99 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 22.10.2018 пені з єдиного внеску в сумі 4,84 грн.; 22.10.2018 штрафної санкції в сумі 322,45 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 21.01.2019 пені з єдиного внеску в сумі 79,43 грн.; 21.01.2019 штрафної санкції в сумі 168,99 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 19.03.2019 пені з єдиного внеску в сумі 48,16 грн.; 19.03.2019 штрафної санкції в сумі 168,99 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 23.04.2019 пені з єдиного внеску в сумі 10,44 грн.; 23.04.2019 штрафної санкції в сумі 521,83 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 24.07.2019 пені з єдиного внеску в сумі 12,29 грн.; 24.07.2019 штрафної санкції в сумі 491,44 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску; 25.07.2019 пені з єдиного внеску в сумі 0,91 грн.; 25.07.2019 штрафної санкції в сумі 30,39 грн. за невчасну сплату платежу з єдиного внеску.

Судом також встановлено, що вказані суми пені та штрафної санкції погашались відповідачем за рахунок поточної сплати позивачем зобов`язань зі сплати єдиного внеску.

Згідно з положеннями розділу VII Інструкції №449, за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Відповідно до п. 8 розділу VI Інструкції №449 за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Пунктом 11 ст. 9 Закону України №2464 передбачено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з п.11 ст. 25 Закону України 2464 орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за неперерахування або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Відповідно до приписів п.2 ч.2 розділу VIІ Інструкції №449, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Відповідно до положень ч.10 статті 25 Закону України 2464, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 7 розділу VIІ Інструкції №449 визначено, що рішення про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених пунктами 2, 3, 5, 6 цього розділу, за наслідками розгляду акта та інших матеріалів про порушення приймає посадова особа органу доходів і зборів.

Суд зазначає, що здійснення помилки під час перерахування єдиного внеску до державного бюджету в строк, встановлений п.1 ч.2 ст.6, п.8 ст.9 Закону України 2464, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника єдиного внеску при його сплаті, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених п.11 ст. 25 Закону України 2464. Помилкове зазначення іншого рахунку в платіжному дорученні під час сплати суми збору не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначений вказаною нормою Закону строк, а відтак і для застосування на підставі п.11 ст.25 Закону штрафних (фінансових) санкцій.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року по справі №813/1008/16 зазначено, що помилка при зазначенні невідповідного рахунку, не може слугувати підставою для застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасне перерахування ЄСВ.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем за жодною із вищезазначених сум пені та штрафної санкції, в порушення приписів Закону України 2464 та Інструкції №449, не приймалось відповідне рішення.

Відповідно до положень ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до пункту 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд в порядку адміністративного судочинства може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, зважаючи на відсутність у позивача боргу зі сплати єдиного внеску, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправними дій Головного управління ДФС у Харківській області щодо автоматичного нарахування у період з 20.04.2017 року по 25.07.2019 року ОСОБА_1 пені та штрафної санкції за несвоєчасну сплату платежу з єдиного внеску у розмірі 990,00 грн. за 4 квартал 2016 року.

Судова колегія вважає необгрунтованими доводи скаржника про зобов`язання Головне управління ДПС у Харківській області внести зміни до відомостей його інтеграційної картки інформаційної системи «Податковий блок» в частині нарахування пеней та штрафних санкції з єдиного внеску за період з 20.04.2017 року по 23.12.2019 року як результату незаконності їх автоматичного нарахування, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не було заявлено до суду першої інстанції позовну вимогу щодо зобов`язання Головне управління ДПС у Харківській області внести зміни до відомостей його інтеграційної картки інформаційної системи «Податковий блок» в частині нарахування пеней та штрафних санкції з єдиного внеску за період з 20.04.2017 року по 23.12.2019 року як результату незаконності їх автоматичного нарахування, що позбавляє суд апеляційної інстанції можливості розглянути зазначену позовну вимогу.

Щодо доводів скаржника про виключення з вступної, мотивувальної та резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 р. та ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі від 23 вересня 2019 р. по справі №520/9146/19 відомості щодо належного йому реєстраційного номеру облікової картки платника податків та адреси його місця проживання, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 253 КАС України суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Враховуючи викладене, судова колегія зазначає, що позивач не позбавлений можливості звернутися із відповідною заявою про виправлення описки в судових рішеннях до суду першої інстанції.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на аргументи учасників процесу, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводі та вимог апеляційної скарги, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року по справі 520/9146/19 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року по справі № 520/9146/19 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко О.І. Сіренко
Повний текст постанови складено 06.04.2020 року