Справа № 460/2348/19
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/2348/19 пров. № А/857/1348/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Заверухи О.Б., Мікули О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шеруда Олени Павлівни на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року, прийняте суддею Зозуля Д.П. в м.Рівне у справі № 460/2348/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненського обласного територіального Центру комплектування та соціальної підтримки про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним рішення військового комісара Костопільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 10.06.2019 про відмову ОСОБА_1 у видачі посвідчення (довідки); зобов`язати Костопільський районний територіальний центр комплектуванням та соціальної підтримки вчинити дії щодо оформлення та видачі посвідчення ОСОБА_1 про право користування пільгами, які встановлені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей" для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісті під час проходження військової служби.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 первинного відповідача - Костопільський районний територіальний Центр комплектування та соціальної підтримки замінено на належного відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 (Рівненський обласний територіальний Центр комплектування та соціальної підтримки).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року, прийнятим в порядку спрощеного провадження, в задоволенні позову відмовлено.

Представник ОСОБА_1 адвокат Шеруда О.П. подала апеляційну скаргу, з підстав порушення норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що сам по собі витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.03.2018, щодо рядового ОСОБА_2 , який 31.07.2015 прибув з військової частини польова пошта НОМЕР_2 м. Мукачеве, як такий, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 і знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок кардіоміопатії неуточненої, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 09.11.2015 свідчить тільки про смерть військовослужбовця і припинення обов`язків проходження військової служби.

Судом не перевірено та не досліджено наявність відомостей внесених в ЄРДР, наявність підозри, обвинувального акту, тощо, які свідчать про протиправність дій військовослужбовця.

Просить скасувати рішення суду і прийняти нове, яким позов задоволити.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 1985 року народження на підставі Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2014 Про часткову мобілізацію з 10 квітня 2014 р. призваний Костопільським районним військовим комісаріатом для проходження військової служби у Збройних Силах України до проведення демобілізації, відповідно до довідки від 22.08.2014 №1167 Костопільського районного військового комісаріату (а.с.6).

З копії витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) з 09.04.2014 солдата ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення з призначенням на посади і вважати таким, що з 09.04.2014 посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (а.с.7).

Згідно із Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.03.2018, рядового ОСОБА_2 , який 31.07.2015 прибув з військової частини польова пошта НОМЕР_2 м. Мукачеве, як такий, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 і знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок кардіоміопатії неуточненої, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 09.11.2015. Смерть не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.10).

14.03.2019 до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулася ОСОБА_1 із заявою про направлення документів до Військово-лікарської комісії Західного регіону для встановлення причинного зв`язку смерті сина пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (а.с.13).

Згідно із витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол №181 від 02.05.2019) встановлено, що захворювання солдата ОСОБА_2 1985 року народження, Кардіоміопатія неуточнена, підтверджене витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 №66 від 19.03.2018р. та висновком судово-медичного експерта №200 від 09.12.2015 Костопільського міжрегіонального відділення Рівненського обласного бюро судово-медичної експертизи, які на підставі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 10.11.2015 виданого виконавчим комітетом Пісківської сільської ради Костопільського району Рівненській області, та довідки про причин смерті №200 від 09.11.2015р., виданої Костопільським міжрайонним відділенням Рівненського обласного бюро судово-медичної експертизи; послужило причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , - захворювання причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби (а.с.9).

24.05.2019 ОСОБА_1 звернулася до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про видачу посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) у зв`язку з тим, що у її сина ОСОБА_2 за висновком Військово-лікарської комісії Західного регіону винесене рішення захворювання і причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби (а.с.12).

Костопільським РТЦК та СП за підпорядкованістю до Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки було передано документи для видачі ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї загиблого, про що було повідомлено заявницю відповідно до листа від 28.05.2019 року за вих. №1732 (а.32, 33).

06.06.2019 до Костопільського РТЦК СП за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 надійшла відповідь від Рівненського ОТЦК СП від 04.06.2019 року за вих. №12/1/474, в якій зазначено, що документи повертаються без реалізації, так як відсутні підстави для видачі посвідчення. Відповідно до копії відповіді командира військової частини НОМЕР_1 №203/кп від 19.02.2019 та витягу з наказу №66 від 19.03.2018, в якому зазначається, що солдат ОСОБА_2 рахувався таким, що самовільно залишив частину НОМЕР_2 , та був переданий і перебував з 31.07.2015 року в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , отже він, не виконував свій військовий обов`язок та ухилявся від військової служби, перебував у розшуку. В діях померлого вбачається склад правопорушення передбаченого ст.407 Кримінального кодексу України самовільне залишення військової частини або місця служби (а.с.34).

На підставі даної відповіді, Костопільським РТЦК СП було повідомлено ОСОБА_1 про результати її звернення Рівненським ОТЦК СП відповідно до листа від 10.06.2019 року за №1916.

Таким чином, рішення про відмову у видачі вказаного посвідчення було прийнято на підставі того, що в адресу Костопільського РТЦК СП надійшла відповідь від командира військової частини, у якій проходив військову службу ОСОБА_2 , і в листі міститься інформація про те, що вказаний військовослужбовець рахується як такий, що самовільно залишив військову частину, не виконував обов`язки військової служби, перебував у розшуку, чим скоїв кримінальне правопорушення відповідно до ст.407 Кримінального кодексу України " самовільне залишення військової частини або місця служби" (а.с.48-49).

Не погоджуючись із відмовою у видачі посвідчення (довідки) про право користування пільгами, які встановлені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей" для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісті під час проходження військової служби та вважаючи її протиправною, ОСОБА_1 звернулася із вказаним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_2 був переданий і перебував з 31.07.2015 в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , отже він, не виконував свій військовий обов`язок та ухилявся від військової служби, перебував у розшуку. В діях померлого вбачається склад правопорушення передбаченого ст. 407 Кримінального кодексу України "Самовільне залишення військової частини або місця служби", а тому дія Закону від 20.12.1991 № 2011-XII не поширюється на членів сім`ї військовослужбовця, та мати померлого не має права на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII) та Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до п.п. 2 п. 1 ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до п. 13 ст. 14 Закону особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України затверджено постанову від 28.05.1993 року № 379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (далі - Постанова № 379).

Постановою № 379 установлено, що посвідчення видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками № 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.

Крім того, вказаною постановою зазначено, що на Міністерство оборони України покладено обов`язок забезпечити виготовлення бланків посвідчень у необхідній кількості та видачу їх військовими комісаріатами членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.

Порядок роботи із соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, в тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження служби, здійснюється відповідно до Інструкції з організації роботи із соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, яка затверджена Наказом Міністерства оборони України від 31.12.2014 року № 937 (далі - Інструкція № 937).

Згідно п. 2.2 Інструкції встановлено, що на районні військові комісаріати покладаються: забезпечення згідно із законодавством соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, ветеранів війни та військової служби та членів їх сімей; ведення обліку осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України у запас або у відставку, крім військовослужбовців строкової служби (далі - особи, звільнені з військової служби), які проживають на відповідній території з урахуванням вимог Закону України "Про захист персональних даних", для оформлення документів, що додаються до пенсійної справи відповідно до Закону; прийняття від осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей (крім військовослужбовців строкової служби) документів для призначення органами Пенсійного фонду України (далі - органи, що призначають пенсії) пенсій відповідно до Закону та надсилання їх в обласний військовий комісаріат. Рішення про надання такого права районному військовому комісаріату приймається обласним військовим комісаром; сприяння звільненим з військової служби військовослужбовцям і членам сімей померлих військовослужбовців у своєчасному огляді в медико-соціальних експертних комісіях (далі - МСЕК), якщо їх право на пенсію, допомогу або пільги пов`язане із встановленням інвалідності; роз`яснення законодавства з питань соціального забезпечення і пільг, що встановлені особам, звільненим із військової служби, та членам їх сімей; розгляд звернень, які надходять до військового комісаріату, з питань соціального забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, а також ведення прийому громадян, які звертаються з цих питань, видача пенсіонерам необхідних довідок та інших документів; сприяння звільненим з військової служби військовослужбовцям, яким встановлена інвалідність, і членам сімей померлих військовослужбовців в оформленні документів, необхідних для виплати в належних випадках одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності військовослужбовців; видача в установленому порядку особам, звільненим з військової служби, та членам сімей померлих військовослужбовців (пункти 4.16 та 4.17 розділу IV цієї Інструкції) посвідчень на встановлені для них чинним законодавством пільги.

Відповідно до п. 2.10 Інструкції за роботу із соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей в області відповідає обласний військовий комісар. Робота із соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей здійснюється відділом соціального забезпечення обласного військового комісаріату.

Пунктом 4.16 вказаної Інструкції передбачено, що облік, видача та списання посвідчень покладаються на посадових осіб обласного військового комісаріату.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не правильно дано оцінку встановленим обставинам справи та порушено норми матеріального права, оскільки суд виходив з норм частини 2 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII, якою передбачено, що дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону №2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Суд апеляційної інстанції вважає покликання відповідача на те, що ОСОБА_2 був переданий і перебував з 31.07.2015 в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , отже він, не виконував свій військовий обов`язок та ухилявся від військової служби, перебував у розшуку, в його діях вбачається склад правопорушення передбаченого ст. 407 КК України "Самовільне залишення військової частини або місця служби", а тому дія Закону від 20.12.1991 № 2011-XII не поширюється на членів сім`ї військовослужбовця, та мати померлого не має права на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, помилковими, оскільки з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.03.2018 та відповіді командира військової частини НОМЕР_1 №203/кп від 19.02.2019 вбачається, що ОСОБА_2 був переданий і перебував з 31.07.2015 в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 . Виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 09.11.2015 року, тобто після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання відповідача, відсутність в матеріалах справи доказів, і такі не представлені як суду першої, так і апеляційної інстанції, про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_2 чи його перебування в розшуку.

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 , серії НОМЕР_5 , виданого Пісківською сільською радою Костопільського району Ровенської області від 16.01.1985 року, мати ОСОБА_1 (а.с.14)

Позивачем при зверненні до військового комісаріату надано документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) військовослужбовця - сина, виданий військовим комісаріатом та інші необхідні документи, що не заперечується відповідачем.

Дане узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 09.01.2020 року у справі № 818/435/16.

Таким чином, даючи правову оцінку обставинам справи, розглянувши подані документи, судова колегія дійшла висновку, що відповідачем безпідставно відмолено позивачу в оформленні посвідчення про право користування пільгами, які встановлені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей".

Враховуючи вищевикладене, те, що з витягу протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (Протокол № 181 від 02.05.2019 року) вбачається, що ОСОБА_2 захворювання і причина смерті, так пов`язані з проходженням військової служби, апеляційний суд вважає, що на позивачку - ОСОБА_1 , як члена сім`ї загиблого військовослужбовця поширюються норми Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей", а тому протиправним є рішення Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 04.06.2019 року за вих. №12/1/474 про повернення документів та зобов`язати слід зобов`язати вчинити дії щодо оформлення та видачі позивачу посвідчення про право користування пільгами, які встановлені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей" для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісті під час проходження військової служби.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шеруда Олени Павлівни задоволити.

Скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року у справі № 460/2348/19 та прийняти постанову, якою позов задоволити.

Визнати протиправним рішення військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 (Рівненський обласний територіальний Центр комплектування та соціальної підтримки) від 04.06.2019 р. №12/1/474про відмову ОСОБА_1 у видачі посвідчення (довідки).

Зобов`язати Рівненський обласний військовий комісаріат (Рівненський обласний територіальний Центр комплектування та соціальної підтримки) вчинити дії щодо оформлення та видачі посвідчення (довідки) ОСОБА_1 про право користування пільгами, які встановлені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей" для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісті під час проходження військової служби.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст.325 КАС України та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді О. Б. Заверуха
О. І. Мікула