Справа № 308/10004/16-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2020-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2020 року

Київ

справа №308/10004/16-а

адміністративне провадження №К/9901/37173/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю.,

суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 квітня 2017 року у складі судді Дергачової Н.В. та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Гуляка В.В., Довгополова О.М., Святецького В.В. у справі №308/10004/16-а за позовом ОСОБА_1 до Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним і скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Руськокомарівської сільської ради (надалі по тексту - відповідач) №б/н від 15.06.2016 про надання дозволу ОСОБА_2 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, наміченої у власність, орієнтовною площею 0,25 га. для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільської ради (біля АЗС) в с. Глибоке, на території Руськокомарівської сільської ради.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської область від 13 квітня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 квітня 2017 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог.

У решті постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 квітня 2017 року залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що судами попередніх інстанцій не було з`ясовано питання про правомірність дій відповідача щодо відведення земельної ділянки, наміченої у власність, орієнтовною площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільської ради (біля АЗС) в с. Глибоке, на території Руськокомарівської сільської ради Закарпатської області з ракурсу вимог закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та відповідності чи невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку та щодо можливості чи неможливості виділення спірної земельної ділянки під дитячий ігровий майданчик.

У поданому відзиві ОСОБА_2 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У ході розгляду справи судами встановлено, що 21.03.2016 третя особа по справі ОСОБА_2 звернувся до голови Руськокомарівської сільської ради із письмовою заявою про надання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га. в селі Глибоке (біля заправки).

Із аналогічною заявою від 24.03.2016 щодо цієї самої земельної ділянки до голови Руськокомарівської сільської ради також зверталася і позивач ОСОБА_1 .

Рішенням 8 сесії 7 скликання Руськокомарівської сільської ради від 15.06.2016 "Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність" було надано дозвіл гр. ОСОБА_2 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, наміченої у власність, орієнтовною площею 0,25 га. для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільської ради (біля АЗС) в селі Глибоке, на території Руськокомарівської сільської ради.

Цим же рішенням сільської ради визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки слід оформити у відповідності до вимог чинного законодавства та подати на затвердження, а приступити до використання земельної ділянки після реєстрації права власності на земельну ділянку.

Не погоджуючись з таким рішення відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Руськокомарівська сільська рада володіє дискреційними повноваженнями при вирішенні питання щодо вибору особи при наданні земельної ділянки у власність, без застосування законодавчих положень у процесі набуття і реалізації особами права на землю, в тому числі щодо дотримання процедури та врахування переважного права конкретної особи.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, проте, вважав за необхідне визначити інші мотиви при вирішенні по суті позовних вимог та вказав, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки являється початковою стадією у процесі надання земельної ділянки у власність. Надання такого дозволу не являється безумовною підставою для передачі земельної ділянки у власність саме цій особі, яка отримала дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Так, суд апеляційної інстанції вказав, що на час розгляду заяви ОСОБА_2 від 21.03.2016 і прийняття спірного рішення Руськокомарівської сільської ради від 15.06.2016 не було підстав для відмови у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, наміченої у власність, орієнтовною площею 0,25 га. для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільської ради (біля АЗС) в селі Глибоке, на території Руськокомарівської сільської ради. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржене позивачем рішення Руськокомарівської сільської ради від 15.06.2016 про надання дозволу ОСОБА_2 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки було прийнято в межах повноважень сільської ради і у визначений законодавством спосіб.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

У п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон №280/97-ВР; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Чинний ЗК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) є одним із таких законів, норми якого встановлюють підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116).

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з пунктами "а", "б" ст.12 ЗК до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

За змістом частин 1, 3, 4 ст.116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Статтею 118 ЗК визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до змісту ч.6 цієї статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями ч.7 вказаної статті ЗК відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі, якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

За змістом частин 8, 9 ст.118 ЗК проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частини 10, 11 ст.118 ЗК).

Судом апеляційної інстанції вірно вказано, що наведеними нормами встановлено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами (клопотаннями) для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в ст.118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Також колегія суддів звертає увагу, що у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 826/5737/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що надання дозволу уповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі.

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на орган місцевого самоврядування обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність чи користування.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що оспорюваним рішенням відповідача не порушено прав та інтересів позивача, оскільки за своєю правовою природою воно не породжує виникнення у особи, якій надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки права власності на таку ділянку, а зазначений дозвіл є всього лиш наслідком виконання дотримання особою порядку звернення за таким дозволом.

Натомість судом апеляційної інстанції встановлено, що на час розгляду заяви ОСОБА_2 від 21.03.2016 і прийняття спірного рішення Руськокомарівської сільської ради від 15.06.2016 не було підстав для відмови у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, наміченої у власність, орієнтовною площею 0,25 га. для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільської ради (біля АЗС) в селі Глибоке, на території Руськокомарівської сільської ради.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Не дають підстав для скасування рішень судів попередніх інстанцій також інші, зазначені у касаційній скарзі, аргументи позивача, позаяк вони не применшують і не змінюють основних правових висновків та мотивів судів.

Суд також, звертає увагу на те, що здійснюючи судочинство Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 липня 2006 р. у справі "Проніна проти України" зазначив, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції суди зобов`язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довод. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру ухвалюваного рішення (CASE OF Svetlana Vladimirovna PRONINA against Ukraine (Application no. 63566/00)).

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справі") суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 квітня 2017 року в частині, що залишена без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року, та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді Л.Л. Мороз

А.І. Рибачук