Справа № 360/1137/20
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

31 березня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1137/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до адміністратора Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Скрипник Галли Павлівни про визнання протиправним та скасування рішення щодо відмови у реєстрації місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до адміністратора Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення ОСОБА_2 , адміністратора Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку про відмову у реєстрації місця проживання позивача, прийнятого 17.02.2020 та скасувати його.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху. Встановлено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків протягом 5-ти (п`яти) календарних днів з дати отримання даної ухвали шляхом надання суду: позовної заяви, оформленої з дотриманням вимог статті 160,161 КАС України із зазначенням реквізитів оскаржуваного (оскаржуваних) позивачем рішення (рішень) відповідача (у 2-х примірниках); або копії оскаржуваного (оскаржуваних) позивачем рішення (рішень) відповідача (за наявності), а у разі відсутності - клопотання про витребування таких доказів, та її копію для вручення відповідачу; належним чином засвідчені відповідно до вимог чинного законодавства копії доказів, які долучені позивачем до позовної заяви та копії для вручення відповідачу.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу вбачається, що 26 березня 2020 року позивачем було отримано ухвалу суду від 20 березня 2020 року.

26 березня 2020 року до відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) суду за вхідним реєстраційним номером 12077/2020 від позивача надійшла позовна заява (після усунення недоліків).

Перевіривши матеріали позовної заяви (після усунення недоліків), суддя дійшов висновку, що позивачем на виконання ухвали суду від 20 березня 2020 року не в повній мірі усунуто недоліки адміністративного позову, з огляду на наступне.

Так, ухвалою суду від 20 березня 2020 року було запропоновано позивачу, серед іншого, надати належним чином засвідчені відповідно до вимог чинного законодавства копії доказів, які долучені позивачем до позовної заяви та копії для вручення відповідачу.

Натомість, вимоги ухвали суду від 20 березня 2020 року в частині надання належним чином засвідчених відповідно до вимог чинного законодавства копії доказів, які долучені позивачем до позовної заяви та копії для вручення відповідачу не виконані.

У свою чергу, позивач із посиланням на статтю 96 КАС України зазначив, що останнім додано до позовної заяви копії доказів, які є речовими. На думку позивача, обставини позовної заяви, якими її обґрунтовано, виражаються в тому, що за наявності всіх поданих позивачем документів, які мають властивість речового доказу саме через їх існування, відповідачем було прийнято рішення про відмову у реєстрації місця проживання.

Надаючи оцінку доводам позивача, викладеним у позовній заяві, суддя зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 КАС України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (частина 4 статті 161 КАС України).

Резюмуючи наведене суд зазначає, що норми КАС України стосовно визначення вимог щодо оформлення позовної заяви та надання доказів, що підтверджують обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги є нормами прямої дії та в обов`язковому порядку мають виконуватись позивачем під час звернення до суду з позовною заявою.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (частина 2 статті 72 КАС України).

Разом з тим, положення Кодексу адміністративного судочинства України розмежовують поняття письмових та речових доказів.

Так, положеннями статті 94 КАС України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

В той же час, речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи (частина 1 статті 96 КАС України).

Статтею 97 КАС України врегульовано порядок зберігання речових доказів.

Згідно частини 1 статті 97 КАС України, речові докази до набрання рішенням суду законної сили зберігаються в матеріалах справи або за окремим описом здаються до камери схову речових доказів суду.

Частиною 2 статті 97 КАС передбачено, що речові докази, які не можуть бути доставлені до суду, зберігаються за місцем їх знаходження. Речові докази повинні бути докладно описані у протоколі огляду і, за необхідності та можливості, їх суттєві особливості сфотографовані або зафіксовані у відеозапису або в інший подібний спосіб, після чого вони підлягають опечатуванню. Протоколи огляду та зображення речового доказу додаються до матеріалів справи.

Оглядом долучених позивачем до матеріалів справи копій документів, а саме: паспорту; квитанції № 6 від 17 лютого 2020 року; свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 лютого 2020 року; заяви про реєстрацію місця проживання від 17 лютого 2020 року № 980, військового квитка серії АВ № 309671 від 09 липня 2015 року встановлено, що вказані документи не є предметами матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи, відтак за своїми ознаками відносяться до письмових доказів, що за умови їх належного засвідчення у встановленому порядку та в розумінні положень КАС України можуть визнані належними й допустимими.

Аналізуючи положення КАС України, суддя приходить до висновку, що в разі звернення до суду із позовною заявою, позивач зобов`язаний подати всі наявні в нього докази, у тому числі письмові, речові та електронні. У свою чергу документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору мають бути подані в оригіналі або належним чином засвідчених копіях.

Зважаючи на наведене, суддя зазначає, що позивачем при поданні позовної заяви не виконанні вимоги статті 161 КАС України в частині надання належним чином засвідчених копій письмових доказів.

Щодо доводів позивача про зобов`язання надати до суду в судовому засіданні для огляду оригінали речових доказів, суддя зазначає наступне.

Згідно з пунктом 4 частини 9 статті 171 КАС України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа.

Частинами 1, 2 та 3 статті 12 КАС України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, участь у судовому засіданні щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, звільнення (відстрочення, розстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів, про забезпечення надання безоплатної правничої допомоги, якщо відповідний орган відмовив у її наданні, тощо (частина 5 статті 161 КАС України).

Згідно з частиною 1 статті 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться (частина 8 статті 262 КАС України).

Суддя звертає увагу, позивачем одночасно з позовною заявою не було подано клопотання у письмовій формі про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відтак суд не обмежений щодо розгляду справи за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.98 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001. У них зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави.

Якщо в законі визначено порядок учинення певних дій, такий порядок у силу вимог вітчизняного законодавства повинен дисциплінувати осіб, котрі звертаються до суду, та не допускати входження процесу в безладний рух, оскільки право на суд не є абсолютним.

Разом з тим, відповідно до практики ЄСПЛ право на справедливий судовий розгляд, гарантоване в §1 ст.6 конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, аби сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого є лише одним з аспектів. Однак ідеться про можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в §1 ст.6 конвенції.

При цьому, національні органи влади, зокрема суди, мають розв`язувати проблеми тлумачення внутрішнього законодавства. Їхня роль обмежується перевіркою відповідності результатів такого тлумачення конвенції. Це стосується, зокрема, тлумачення судами процесуальних норм, таких як строки та порядок подання документів або подання апеляцій (рішення від 4.04.2019 у справі «Кунерт проти Польщі»).

Отже, залишивши позовну заяву без руху, суддя проінформував позивача про обов`язок виправити недоліки позовної заяви відповідно до положень процесуального закону.

Оскільки позивач не виконав зазначених вимоги і, отже, не вичерпав наявних засобів захисту свого права, позовна заява підлягає поверненню.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, вона повертається позивачеві.

Таким чином, враховуючи те, що вимоги ухвали суду від 20 березня 2020 року залишились не виконаними в повному обсязі, недоліки позовної заяви у встановлений строк не усунуті, вищевказані обставини перешкоджають відкриттю провадження у справі, наявні підстави для повернення позовної заяви позивачу.

Роз`яснити позивачу, що згідно положень частини 8 статті 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Керуючись статтями 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до адміністратора Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Скрипник Галли Павлівни про визнання протиправним та скасування рішення щодо відмови у реєстрації місця проживання- повернути позивачу.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

СуддяЄ.О. Кисельова