Справа № П/811/2469/17
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2020-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2020 року

Київ

справа №П/811/2469/17

адміністративне провадження №К/9901/17398/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Тацій Л.В.,

суддів: Рибачука А.І., Стеценка С.Г., -

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року (прийняту судом у складі: головуючого судді Панченко О.М., суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Кондратюка Віктора Станіславовича, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, скасування запису, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог, просила:

- визнати протиправними (неправовірними) дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Кондратюка В.С. про державну реєстрацію в Державному реєстрі іпотек обтяження іпотекою, за реєстраційним номером № 6700357 від 09.12.2012, квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Кондратюка В.С. про державну реєстрацію в Державному реєстрі іпотек обтяження іпотекою, за реєстраційним номером № 6700357 від 09.12.2012, квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 ;

- скасувати запис в Державному реєстрі іпотек про зміну умов обтяження іпотекою, за реєстраційним номером № 6700357 від 09.12.2012, квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Кіровоградський окружний адміністративний суд рішенням від 19 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовив.

Вказане рішення мотивовано наявністю у відповідача як реєстратора повноважень на здійснення державної реєстрації змін обтяження нерухомого майна іпотекою, що, у свою чергу, не має наслідком обмеження прав власності іпотекодавця - ОСОБА_1 .

Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 10 квітня 2019 року рішення суду першої інстанції скасував та закрив провадження у справі, оскільки спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Зазначив, що спірні правовідносини у справі стосуються виконання умов цивільно-правових угод та розгляд такої справи спричинить наслідки для третіх осіб.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

21 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати на направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У скарзі посилається на те, що приватний нотаріус в заявленому спорі здійснив функцію суб`єкта державної реєстрації прав, відповідно до повноважень, встановлених законом, отже, заявлений спір згідно визначених позивачем позовних вимог відповідає критеріям адміністративного.

Суть позову полягав у тому, що приватний нотаріус змінив в Державному реєстрі іпотек та змінив іпотекодержателя з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта банк» з порушенням норм діючого законодавства.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 21 червня 2019 року визначено такий склад колегії суддів: головуючий суддя Тацій Л.В., судді: Рибачук А.І., Стеценко С.Г., справу передано головуючому судді.

Верховний Суд ухвалою від 30 липня 2019 року відкрив касаційне провадження.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Між позивачем та ПАТ "УкрСиббанк" 21.02.2008 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 22.02.2008 ОСОБА_1 укладено іпотечний договір з ПАТ "УкрСиббанк", який посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко О.П. та зареєстрований в реєстрі за № 1833.

Відповідно п.п.1 вказаного іпотечного договору, на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

08.12.2011 між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., згідно з умовами якого до ПАТ "Дельта Банк" перейшли права вимоги, зокрема за кредитним договором та забезпечувальними договорами.

На підставі зазначеного 09.12.2012 відповідачем було прийнято рішення про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою та здійснено заміну іпотекодержателя з ПАТ "УкрСиббанк" на ПАТ "Дельта Банк" щодо переданої позивачем в іпотеку квартири АДРЕСА_1 ).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у межах доводів касаційної скарги перевірив постановлені у цій справі судові рішення, обговорив доводи касаційної скарги і дійшов висновку про таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як установлено матеріалами справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання протиправними дій приватного нотаріуса та зобов`язання його скасувати запис про зміну іпотекодержателя об`єкта нерухомого майна (квартири позивачки) та, як наслідок, реєстрації ПАТ «Дельта банк» іпотекодержателем цього майна.

Проте розгляд таких вимог потребує вирішення судом питання щодо виконання умов договору іпотеки та наявності чи відсутності підстав для набуття третьою особою прав іпотекодержателя.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, якщо позивач не був заявником стосовно оскаржених ним реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято спірне рішення, здійснено оскаржуваний запис.

Натомість до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17).

Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки приватний нотаріус, вносячи до Державного реєстру іпотек оскаржуваний запис про зміну іпотекодержателя об`єкта нерухомого майна, не мав публічно-правових відносин саме з позивачкою. Оскаржуваний запис про державну реєстрацію обтяження стосувався реєстрації права іншої особи, а не позивачки.

Належним відповідачем у такому спорі має бути особа, реєстрацію речового права якої оскаржує позивачка. Участь приватного нотаріуса як державного реєстратора, який вніс відомості щодо наявності речового права на спірну квартиру в іншої особи, як співвідповідача, у разі якщо позивачка вважає його винним у порушенні її прав, не змінює приватноправового характеру цього спору.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним зі способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень; далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З урахуванням наведеного колегія суддів Верховного Суду вважає, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації змін умов обтяження спірної квартири має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням виконання умов цивільно-правових угод, а саме: договору про іпотечний кредит, договору іпотеки, а також договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки. Належним відповідачем у такій справі є особа, щодо якої здійснено оскаржуваний запис у Державному реєстрі іпотек. Участь державного реєстратора (нотаріуса) як співвідповідача (якщо позивачка вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тобто не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. З огляду на суб`єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами ЦПК.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права в подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2018 року у справі № 826/3130/17, 13 березня 2019 року у справі № 826/16283/15, 07 серпня 2019 року у справі № 802/506/16-а та від 19 лютого 2020 року у справі № 826/746/17.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

З огляду на викладене, Суд визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.В. Тацій

Судді : А.І. Рибачук

С.Г. Стеценко