Справа № 300/2035/19
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/2035/19 пров. № А/857/1559/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Ніколіна В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Коломийської міської ради Івано-Франківської області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року, прийняте суддею Шумей М.В., в м.Івано-Франківськ, у справі № 300/2035/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Коломийської міської ради Івано-Франківської області про визнання дій протиправними дій та зобов`язання до вчинення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики Коломийської міської ради щодо відмови у наданні статусу інваліда війни, видачі посвідчення та зобов`язати встановити такий статус і видати посвідчення.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року, прийнятим в порядку спрощеного провадження, позов задоволено.

Департамент соціальної політики Коломийської міської ради Івано-Франківської області подав апеляційну скаргу, з підстав неповного з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального права.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що позивачем не було надано підтверджуючих документів про її входження до складу Цивільної оборони, виданого уповноваженим на те органом, оскільки для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених п.9 ч.2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (стосовно позивача цей факт встановлено), зазначений Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Долучені позивачкою до позовної заяви документи належним чином підтверджують лише її статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що вона брала участь у таких заходах.

Просить скасувати рішення суду і прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача Олійник Я.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без змін рішення суду, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 06.03.2019 (а.с.7).

З 07.11.2016 позивачу без переогляду надано 2 групу інвалідності, причиною якої є захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.14).

Позивач звернулася до відповідача із заявою від 23.09.2019 про надання статусу інваліда війни та видачі встановленого зразка посвідчення. До заяви надала, копію довідки про входження до формувань Цивільної оборони, копію посвідчення ліквідатора першої категорії, копію довідки МСЕК, копію експертного висновку, копію військового квитка, копію довідки про зарплату в зоні відчуження (а.с.10, 11).

Департамент соціальної політики Коломийської міської ради листом від 02.10.2019 за №Д-1219 відмовив ОСОБА_1 у наданні статусу інваліда війни у відповідності до п.9 ч.2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з тих підстав, що згідно поданих позивачем документів відсутні відомості (накази, розпорядження) про залучення позивача за місцем роботи до складу формувань Цивільної оборони (а.с.12).

Вважаючи відмову Департаменту соціальної політики Коломийської міської ради у наданні статусу інваліда війни та видачі встановленого зразка посвідчення протиправною, позивач звернувся із позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у наданні статусу інваліда війни та видачі посвідчення, оскільки позивач приймаючи участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, була залучена до складу формувань Цивільної оборони та стала інвалідом внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, а тому відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на встановлення статусу інваліда війни.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон №3551).

В преамбулі до Закону №3551-ХII зазначено, що цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 7 Закону №3551 до інвалідів війни належать інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі - Положення №302), посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, на яких поширюється дія Закону №3551-ХІІ.

Згідно з пунктом 10 цього Положення посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причини інвалідності.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII) учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986 - 1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988 - 1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника Цивільної оборони СРСР від 06 червня 1975 року № 90 та Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків при виконанні трудових обов`язків, сторонами не оспорюється.

Зазначені обставини свідчать про те, що на позивача, як на особу, яка брала участь в ліквідації наслідків внаслідок Чорнобильської катастрофи, поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом №796-XII. Водночас, для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону №3551, окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зазначений Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони, як правильно зазначає апелянт.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони, та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженнями керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06 червня 1975 року № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань саме Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відсутні достатні підстави для набуття позивачем статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону №3551.

Документи, які позивач долучила до своєї заяви, адресованої відповідачу, щодо набуття статусу інваліда війни належним чином підтверджують її статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що вона брала участь у таких заходах. Однак, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надала. Ця обставина є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі пункту 9 частини другої статті 7 Закону №3551) поширюватиметься на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (підпункт 1 частини першої статті 9 Закону №796-XII).

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права в аналогічних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 20.12.2019 у справі №315/594/15-а (2-а/315/29/15), від 26.02.2020 у справі №377/196/17.

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювалися саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварії, катастроф і стихійних лих. Отже, громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на ЧАЕС та її наслідків) залучалися до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони, оскільки відсутні докази, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у останньої немає достатніх правових підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551.

Судом першої інстанції не спростовано відсутність достатніх правових підстав для набуття позивачем статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551.

Посилання позивача та суду першої інстанції на Положення про Цивільну оборону СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111-1976 року, наказ заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29.06.1976 р. (Настанова по організації та веденню Цивільної оборони в районі (сільському) на сільськогосподарському об`єкті народного господарства), розпорядження начальника ЦО СРСР від 26.04.1986 р., начальника ЦО УРСР від 28.04.1986 р., начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної ради народних депутатів трудящих за 1986 рік(від 29.04.1986 № 01, від 30.04.1986 № 02, від 19.05.1986 № 52), згідно яких цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційний припис та жінки від 16 до 55 років, за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей, а тому позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме в складі формувань цивільної оборони, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки наведені нормативно-правові акти відносяться до організаційно-розпорядчих документів загального характеру і до спірних відносин застосовуватися не можуть.

За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що відмова відповідача у наданні позивачеві статусу інваліда війни та видачі їй відповідного посвідчення відповідала принципу законності і не суперечила принципу верховенства права.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Коломийської міської ради Івано-Франківської області задоволити.

Скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у справі № 300/2035/19 та прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Коломийської міської ради Івано-Франківської області про визнання дій протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст.325 КАС України та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді О. І. Мікула
В. В. Ніколін