Справа № 480/3970/19
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2020 р. Справа № 480/3970/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Опімах Л.М.,
за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Л.В.,
представника позивача - адвоката Самохіна А.М.,
представника відповідача - Марченка О.О.,
представника третьої особи - Грицика Г.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної державної адміністрації, третя особа на стороні позивача Підприємство об`єднання громадян ( релігійної організації, профспілки) «НИКА-СКМ» громадської організації «Спілка інвалідів «ЖАГА ЖИТТЯ» про зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2019 року ОСОБА_1 уклала договір управління з Підприємством об`єднання громадян ( релігійної організації, профспілки) «НИКА-СКМ» громадської організації «Спілка інвалідів «ЖАГА ЖИТТЯ» №460 від 05.02.2019. Відповідно до ч.2 ст.1029 ЦК Укарїни договір управління майном засвідчує виникнення в управителя права довірчої власності на отримане в управління майно. Відповідно до ч.1 ст.1033 ЦК України та п.1 Договору управління №460 від 05.02.2019 Управитель діє без довіреності. Відповідно до ч.1 ст.1037 ЦК України та п.1 Договору Управитель зобов`язаний управляти майном в інтересах установника управління.
12.06.2019 відповідач листом відмовив у задоволенні клопотання, зазначивши, що отримання земельної ділянки в оренду можливе лише після виділення 41/100 частин в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.
Відповідач подав відзив на позов, в якому проти його задоволення заперечив. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 , як власник частини нерухомого майна може безпосередньо звернутись до Сумської ОДА із заявою про надання їй у власність земельної ділянки, що відповідає її частці у спільному майні.
У разі ж задоволення заявлених вимог ОСОБА_1 за рахунок укладення договору управління майном з ПОГ «НИКА-СКМ» ГО «Спілка інвалідів «Жага життя» набуде в безстрокове безоплатне користування всю земельну ділянку, що суперечить вимогам частин 3-4 статті 120 Земельного кодексу України.
Розпорядженням оформлюється кінцеве організаційно-розпорядче управлінське рішення органу влади, а аргументована мотивація щодо звернення до органу влади викладається у службових листах.
Таким чином, Сумська обласна державна адміністрація на момент розгляду заяв ПОГ «НИКА-СКМ» не мала правових підстав для прийняття рішення про надання в постійне користування земельної ділянки площею 4,1307 га на території Битицької сільської ради Сумського району Сумської області, про що було зазначено у відповіді третій особі.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.
05.02.2019 між позивачем та підприємством об`єднання громадян ( релігійної організації, профспілки) «НИКА-СКМ» громадської організації «Спілка інвалідів «ЖАГА ЖИТТЯ» укладений договір управління майном та додаткову угоду до нього ( а.с.13-16).
12.06.2019 відповідач листом відмовив у задоволенні клопотання, зазначивши, що отримання земельної ділянки в оренду можливе лише після виділення 41/100 частин в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера ( а.с.57).
Вважаючи відмову у задоволенні клопотання третьої особи, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з такого.
Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 2 ч.1 ст.4 Кодексу визначено, що публічно-правовий спір спір у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Частиною 1 ст.5 Кодексу передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до пункту 1 ч.1 ст.19 Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень ( нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.
Визначення термінів «нормативно-правовий акт» та «індивідуальний акт» містять пункти 18,19 ч.1 ст.4 Кодексу. Так, нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування. Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Тобто, виходячи з викладеного, суд вважає, що для захисту порушеного права чи інтересу позивача між сторонами мають існувати публічно-правові відносини, в ході яких відповідачі здійснюють владні управлінські функції стосовно позивача.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав або інтересів позивача на момент його звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Зазначені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.
З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.
Питання щодо набуття прав на земельну ділянки суб`єктами земельних відносин регулюються, зокрема, Земельним кодексом України.
Відповідно до ч.5 ст.122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
Водночас, ч.2 ст.92 цього Кодексу встановлює перелік суб`єктів, які можуть набувати права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності, з якого слідує, що громадяни не входять до переліку суб`єктів, що можуть набувати права постійного користування земельною ділянкою, відповідно і позивач не має такого права.
Відповідно не виникає такого права і у третьої особи, управителя майном за договором від 05.02.2019 між позивачем та підприємством об`єднання громадян ( релігійної організації, профспілки) «НИКА-СКМ» громадської організації «Спілка інвалідів «ЖАГА ЖИТТЯ» .
Так, главою 70 ЦК України (статті 1029-1045 ЦК України) передбачено особливості укладення, виконання та припинення договорів управління майном, як різновиду цивільно-правових договорів, що визначають взаємні права та обов`язки установника управління, як власника майна, що є предметом управління, та управителя майна, який в силу взятих на себе договірних зобов`язань за плату здійснює від свого імені управління належним установнику управління майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).
Частиною 1 статті 1029 ЦК України врегульовано, що за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління. Частиною 4 статті 1033 ЦК України передбачено, що управитель діє без довіреності.
Отже, установник управління, як власник майна, не може передати управителю більший обсяг прав щодо майна, яке є предметом управління, ніж той, яким наділений сам управитель щодо володіння, користування та розпорядження належним йому на праві власності майном. Обсяг прав управителя за договором про управління майном залежить від існуючих обмежень обсягу прав самого власника майна. Відтак, договір про управління майном не може розширювати повноваження управителя в порівнянні з повноваженнями власника та не наділяє його правом звернення до суб`єкта владних повноважень з метою набуття нового права власником майна, а саме правом звернення до Сумської обласної державної адміністрації з заявою про надання в постійне користування земельної ділянки в інтересах власника.
Відповідно до положень Земельного кодексу України з таким клопотанням має звернутися особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки, тобто безпосередньо позивач, або в її інтересах уповноважена у передбачений законом спосіб особа.
Як вже встановлено судом вище, ОСОБА_1 до Сумської обласної державної адміністрації з клопотанням про надання їй у користування земельної ділянки не зверталася, відповідно між нею та відповідачем не виникли публічно-правові відносини, тому результат розгляду клопотання третьої особи не впливає на її права та інтереси.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 12 березня 2020 року.

Суддя Л.М. Опімах