Справа № 640/9706/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 року м. Київ № 640/9706/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державної фіскальної служби України Департаменту з питань запобігання та протидії корупції Державної фіскальної служби України
провизнання протиправними та скасування наказів, дій та відшкодування моральної шкоди

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Державної фіскальної служби України (далі також - ДФС України), Департаменту з питань запобігання та протидії корупції ДФС України про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправними дій та відшкодування моральної шкоди, в якому просив:

- визнати протиправними дії Департаменту з питань запобігання та протидії корупції ДФС України в особі директора Департаменту Халковського О. щодо підготовки доповідної записки від 26.04.2019 №414/99-99-25-03-18 та внесення до неї недостовірної інформації;

- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. Голови ДФС України Власова О.С. від 24.05.2019 №415 «Про проведення службового розслідування» стосовно старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу оперативного забезпечення територіальних органів Державної фіскальної служби західних регіонів України Головного управління внутрішньої безпеки ОСОБА_1 »;

- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. Голови ДФС України Власова О.С. від 24.05.2019 №944-о «Про відсторонення від посади ОСОБА_1 »;

- стягнути на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування шкоди, заподіяної позивачу протиправним наказом в.о. Голови ДФС України Власова О.С. від 24.05.2019 №9440-о «Про відсторонення від посади ОСОБА_1 » у вигляді невиплаченої ОСОБА_1 премії за час відсторонення від посади;

- стягнути на користь ОСОБА_1 з ДФС України кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн.

Ухвалою суду від 05.06.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалами суду від 05.06.2019 та від 18.06.2019 представнику позивача відмовлено в задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії наказів в.о. Голови ДФС України Власова О.С. від 24.05.2019 №415 «Про проведення службового розслідування» та від 24.05.2019 №944-о «Про відсторонення від посади ОСОБА_1 ».

Ухвалою суду від 18.06.2019 представнику позивача відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Утім, Ухвалою суду від 05.08.2019 частково задоволено заяву позивача про розгляд справи у відкритому судовому засіданні з метою дослідження відповідних доказів.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що Департамент з питань запобігання та протидії корупції ДФС України необґрунтовано склав доповідну записку від 26.04.2019 №414/99-99-25-03-18, адресовану в.о. Голови ДФС України Власову О.С., в якій ініціював проведення службового розслідування стосовно позивача у зв`язку з порушенням ним митного законодавства під час огляду 12.04.2019 на митному посту «Угринів» Львівської митниці ДФС транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_1 марки «Mercedes-Benz», яким керувала громадянка ОСОБА_2 , а в салоні автомобіля перебував пасажир ОСОБА_3 .

Так, за висновком позивача, викладена в цій доповідній записці інформація про порушення ним митного законодавства не відповідає дійсності, з огляду на те, що лист Львівської митниці ДФС від 24.04.2019 №1659/8/13-70, на який міститься посилання в цьому документі, не містить жодної інформації про порушення законодавства співробітниками Головного управління внутрішньої безпеки ДФС України. До того ж, ані до доповідної записки, ні до вищевказаного листа Львівської митниці ДФС не долучено довідку про результати проведених перевірочних заходів, про які згадується в указаному листі та зверненнях громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо протиправного огляду транспортного засобу, що позбавило позивача можливості пересвідчитись у їх існуванні та надати на них свої пояснення та зауваження.

До того ж позивач стверджує, що при виконанні службових обов`язків 12.04.2019 під час перебування на митному посту «Угринів» разом зі старшим оперуповноваженим ОВС відділу оперативного забезпечення територіальних органів ДФС західних регіонів Головного управління внутрішньої безпеки ДФС України ОСОБА_4 він діяв відповідно до законодавства та не допускав жодних порушень законодавства та службових обов`язків. Автомобіль, про який йдеться в доповідній записці, вони не перевіряли, оскільки це не входило до їхніх посадових обов`язків. Інформація про перетин цим автомобілем митного кордону України та про його огляд є суперечливою.

У подальшому на підставі цієї доповідної записки Департаментом з питань запобігання та протидії корупції ДФС України з порушенням пункту 3.3.9 Регламенту Державної фіскальної служби України, затвердженого наказом ДФС України від 21.08.2014 №64, підготовлено проект доручення в.о. Голови ДФС України від 26.04.2019 №176/99-99-0125д(25) до доповідної записки від 26.04.2019 №414/99-99-25-03-18 про призначення службового розслідування стосовно позивача. Вказане порушення полягає в тому, що відповідно до указаного пункту Регламенту проект доручення в процесі підготовки не був завізований Департаментом організації роботи Служби.

З огляду на вищевказані порушення в.о. Голови ДФС України Власов О.С. необґрунтовано прийняв оскаржувані накази ДФС України про призначення стосовно позивача службового розслідування та відсторонення його від посади на час проведення службового розслідування.

Водночас позивач вказав на відсутність у в.о. Голови ДФС України Власова О.С. повноважень призначати службове розслідування стосовно нього як співробітника податкової міліції, оскільки відповідно до приписів Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ», такі повноваження, на його думку, належать начальнику, тоді як посада Голови Державної фіскальної служби України не є посадою начальницького складу податкової міліції. Відсутні такі повноваженні у Голови ДФС України стосовно призначення щодо нього службового розслідування і в пункті 11 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №236, який визначає повноваження указаної посадової особи.

Про протиправність оскаржуваних наказів ДФС України також свідчить відсутність станом на час прийняття цих наказів правового регулювання порядку проведення службового розслідування стосовно працівників податкової міліції, оскільки наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України».

Крім того, в.о. Голови ДФС України Власов О.С. безпідставно не взяв до уваги доповідну записку начальника Головного управління внутрішньої безпеки ДФС України від 07.05.2019 №1056/99-99-22-09-18, в якій містилася пропозиція відмінити доручення від 26.04.2019 №176/99-99-0125д(25) до доповідної записки Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції ДФС України від 26.04.2019 №414/99-99-25-03-18.

Дії Департаменту з питань запобігання та протидії корупції ДФС України щодо складення доповідної записки про ініціювання проведення службового розслідування щодо позивача та оскаржувані накази ДФС України про проведення такого службового розслідування і відсторонення позивача від посади, таким чином, на думку позивача, прийняті всупереч Конституції та законам України, упереджено, без дотримання принципу рівності перед законом, без урахування права позивача на участь у процесі прийняття рішень та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для їх прийняття.

Водночас позивач уважає упередженою комісію, створену для проведення стосовно нього службового розслідування, оскільки до її складу включено головного державного інспектора третього відділу Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції ДФС України Ткаченка О.О., який був звільнений з Головного управління внутрішньої безпеки ДФС України і стосовно якого проводилось службове розслідування, за результатами якого оголошено догану та він подавав численні скарги на дії працівників вказаного управління стосовно нього.

Указаними протиправними діями та рішеннями відповідачів позивачу заподіяно:

- матеріальну шкоду, яка полягає у невиплаті йому на весь період відсторонення від посади премії, яку він раніше отримував в розмірі не менше як 10 відсотків посадового окладу;

- моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок відсторонення позивача від посади він втратив звичний для нього робочий режим та життєвий устрій, можливість займатися звичною для себе роботою, втратив робочі зв`язки та активність свого робочого життя, що призвело до моральних страждань, які він оцінив в розмірі 20 000,00 грн.

Відповідач Департамент з питань запобігання та протидії корупції ДФС України відзиву на позову заяву до суду не надав, хоча належним чином повідомлений про судовий розгляд справи.

При цьому належним відповідачем стосовно заявлених позивачем вимог суд уважає, що є саме Державна фіскальна служба України, а не вищевказаний Департамент, який згідно з пунктом 1.1 Положення про Департамент з питань запобігання та виявлення корупції, затвердженого наказом ДФС України від 29.10.2018 №690, є її структурним підрозділом.

Відповідач ДФС України у відзиві на позовну заяву зазначив про необґрунтованість позовних вимог, просив відмовити у їх задоволені, стверджуючи про наявність обґрунтованих підстав для призначення проведення службової перевірки стосовно позивача у зв`язку із порушенням ним митного законодавства під час огляду 12.04.2019 на митному посту «Угринів» Львівської митниці ДФС транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_1 марки «Mercedes-Benz», яким керувала громадянка ОСОБА_2 , а в салоні автомобіля перебував пасажир ОСОБА_6 . Позивача обґрунтовано відсторонено від посади на час проведення службового розслідування щоб виключити можливість останнього вплинути на об`єктивність та повноту проведення службового розслідування.

За відсутності протиправних дій та рішень ДФС України стосовно позивача названий відповідач вказує на відсутність підстав для задоволення судом вимог про відшкодування моральної шкоди за рахунок ДФС України. До того ж розмір моральної шкоди та обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заподіяння йому такої шкоди, ним жодним чином не доведені, що свідчить про їх необґрунтованість.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 проходив державну службу на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу оперативного забезпечення територіальних органів ДФС західних регіонів України Головного управління внутрішньої безпеки ДФС України.

На вказану посаду з 31.08.2018 позивач призначений наказом ДФС України в особі в.о. Голови ДФС України Проданом М. від 29.08.2018 №1449-о .

26.04.2019 директор Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції ДФС України Халковський О. звернувся до в.о. Голови ДФС України Власова О.С. із доповідною запискою №414/99-99-25-03-18, в якій висловив пропозицію:

1) провести за наведеними вище фактами службове розслідування стосовно старших оперуповноважених з особливо важливих справ відділу оперативного забезпечення територіальних органів ДФС західних регіонів України Головного управління внутрішньої безпеки ДФС України ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

2) Департаменту кадрової політики та роботи з персоналом підготувати накази ДФС про відсторонення ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків на час проведення службового розслідування.

Згідно з цією доповідною запискою проведення службового розслідування обґрунтоване необхідністю встановлення причин і умов, що призвели до неналежного виконання вищевказаними працівниками службових обов`язків у зв`язку із проведенням ними 12.04.2019 на митному посту «Угринів» Львівської митниці ДФС огляду транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_1 марки «Mercedes-Benz», яким керувала громадянка ОСОБА_2 та в салоні якого перебував пасажир ОСОБА_7 , з порушенням вимог Порядку проведення огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2012 №1316, а також статей 336, 338 Митного кодексу України без дозволу власників транспортного засобу та без залучення працівників митниці, без складення акту огляду (переогляду) і протоколу про порушення митних правил (не встановлено факту порушення митних правил).

У зв`язку з викладеним в.о. Голови ДФС Власов О.С. надав доручення від 26.04.2019 №176/99-99-01-25д(25) Департаменту внутрішнього аудиту ДФС України із залученням Головного оперативного управління, Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції та Головного управління внутрішньої безпеки ДФС України провести службове розслідування, зокрема, стосовно позивача з одночасним відстороненням його від виконання посадових обов`язків на час проведення службового розслідування. Департаменту кадрової політики та роботи з персоналом підготувати наказ ДФС України, зокрема, про відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків на час здійснення дисциплінарного провадження.

З метою встановлення причин та умов неналежного виконання службових обов`язків оперуповноваженими з особливо важливих справ відділу оперативного забезпечення територіальних органів ДФС західних регіонів України Головного управління внутрішньої безпеки ДФС України ОСОБА_1 , відповідно до викладеного у доповідній записці Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції від 26.04.2019 №414/99-999-25-03-18, на виконання пункту 1 доручення в.о. Голови ДФС України від 26.04.2019 №176/99-99-01-25д(25) до згаданої доповідної записки, з урахуванням доповідної записки Департаменту внутрішнього аудиту від 16.05.2019 №812/99-99-06-02-02-20, відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, в.о. Голови ДФС України Власов О.С. прийняв наказ ДФС України від 24.05.2019 №415 «Про проведення службового розслідування» про проведення з 24.05.2019 по 24.06.2019 службового розслідування стосовно старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу оперативного забезпечення територіальних органів ДФС західних регіонів України Головного управління внутрішньої безпеки ОСОБА_1 та створення для цього відповідної комісії.

Також в.о. Голови ДФС України Власов О.С. прийняв наказ ДФС України від 24.05.2019 №944-о про відсторонення ОСОБА_1 від займаної посади на час проведення службового розслідування, призначеного з метою з`ясування обставин надзвичайної події щодо можливого розголошення службової інформації.

Не погоджуючись із вищевказаним дорученням Департаменту з питань запобігання та протидії корупції ДФС України та наказами ДФС України про призначення службового розслідування стосовно нього і відсторонення від посади на час проведення службового розслідування, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із такого.

Відповідно до пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Статтею 354 Податкового кодексу України визначено, що посадова чи службова особа податкової міліції у межах повноважень, наданих цим Кодексом та іншими законами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну відповідальність згідно із Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ або іншу передбачену законом відповідальність.

Посадова чи службова особа податкової міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обов`язки, несе відповідальність у встановленому законом порядку.

До посадових чи службових осіб податкової міліції можуть застосовуватися заходи заохочення згідно з Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ або іншими нормативно-правовими актами керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та керівниками контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, округах.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - Дисциплінарний статут) особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України (далі - Дисциплінарний статут), затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Ураховуючи викладене та те, що позивач проходить службу в органах податкової міліції, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню вищевказаний Дисциплінарний статут.

За змістом статей 1 та 2 Дисциплінарного статуту:

- службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України;

- дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту визначено обов`язки осіб рядового і начальницького складу, до яких, поміж іншого, віднесено обов`язок дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Пунктом 23 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114, особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту визначено Порядок накладення дисциплінарних стягнень.

Частиною першою цієї статті визначено, що з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Відповідно до частин другої-третьої статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Згідно з частиною четвертою указаної статті Дисциплінарного статуту Порядок проведення службового розслідування встановлюється Міністром внутрішніх справ України.

До 21.12.2018 порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України при його проведенні, визначався Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України», який набрав чинності 21.12.2018, визнано таким, що втратив чинність наказ цього Міністерства від 12.03.2013 №230, та затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі - Порядок), яким визначено процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.

Однак, за висновком суду, відсутність Порядку проведення службових розслідувань стосовно осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, не позбавляє начальника такої особи призначати службове розслідування з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчинених особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, оскільки таке право йому надано статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Суд критично сприймає доводи позивача стосовно того, що в.о. Голови ДФС України поза межами свої повноважень прийняв наказ ДФС України від 24.05.2019 №415 про проведення стосовно нього службового розслідування, обґрунтовані тим, що в розумінні Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справи України Голова ДФС України або особа, яка виконує його обов`язки, не є начальником стосовно позивача як працівника податкової міліції, отже, не наділений повноваженнями призначати щодо нього службове розслідування. Також суд не погоджується з доводами позивача про відсутність таких повноважень у Голови ДФС України згідно з пунктом 11 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №236.

Не погоджуючись із такими доводами позивача суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 3 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що начальник - особа начальницького складу, яка має право віддавати накази та розпорядження, застосовувати заохочення і накладати дисциплінарні стягнення або порушувати клопотання про це перед старшим прямим начальником.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі.

Відповідно до підпунктів 1, 10-12, 27 пункту 11 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №236, Голова ДФС: очолює ДФС, здійснює керівництво діяльністю Служби, представляє ДФС у відносинах з іншими органами, підприємствами, організаціями в Україні та за її межами; вирішує в установленому порядку питання щодо заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців та працівників апарату ДФС, керівників її територіальних органів, присвоює їм спеціальні звання, ранги державних службовців (якщо інше не передбачено законом); затверджує положення про самостійні структурні підрозділи апарату ДФС, призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, заступників керівників; приймає на роботу та звільняє з роботи в порядку, передбаченому законодавством, працівників ДФС.

Аналіз викладених правових норм дає підстави суду дійти висновку, що в розумінні частини першої статті 3 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України Голова ДФС або особа, що виконує його обов`язки, є начальником стосовно позивача як працівника податкової міліції і згідно з приписами статті 354 Податкового кодексу України, статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ та пункту 11 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №236, вправі призначити стосовно нього службове розслідування.

Також суд не погоджується з твердженням позивача про протиправність оскаржуваного наказу про призначення стосовно нього службового розслідування, обґрунтоване відсутністю правового регулювання порядку проведення службового розслідування стосовно осіб начальницького складу податкової міліції, оскільки, за висновком суду, сама по собі відсутність згаданого порядку за умови передбачення проведення службового розслідування в Дисциплінарному статуті органів внутрішніх справ України не унеможливлює його призначення і проведення стосовно позивача.

Судом встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 №627-р до призначення в установленому порядку Голови ДФС України виконання обов`язків Голови зазначеної Служби тимчасово покладено на начальника Одеської митниці Державної фіскальної служби України Власова О.С.

Відтак, оскаржуваний наказ ДФС України від 24.05.2019 №415 про призначення службового розслідування стосовно позивача прийнятий в.о. Голови ДФС України Власовим О.С. в межах його повноважень та відповідно до закону.

Водночас суд уважає обґрунтованим прийняття наказу ДФС України про призначення службового розслідування стосовно позивача на підставі доповідної записки Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції ДФС України від 26.04.2019 №414/99-99-25-03-18, так як згадана доповідна записка обґрунтовано та в межах повноважень складена Департаментом з питань запобігання та виявлення корупції ДФС України, що вбачається в такому.

Згідно з пунктом 1.1 Положення про Департамент з питань запобігання та виявлення корупції, затвердженого наказом ДФС України від 29.10.2018 №690 «Про затвердження Положення про Департамент з питань запобігання та виявлення корупції», названий Департамент є уповноваженим підрозділом з питань запобігання та виявлення корупції, самостійним структурним підрозділом Державної фіскальної служби України, підпорядкованим та підзвітним безпосередньо Голові ДФС.

Пунктом 2.3.26 цього Положення визначено, що названий вище Департамент виконує такі процедури як підготовку Голові ДФС подань, доповідних записок щодо ініціювання дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців, посади яких належать до номенклатури Голови ДФС, у т.ч. за поданням територіальних органів ДФС.

Як вбачається з матеріалів справи до Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції ДФС України надійшов лист Львівської митниці ДФС від 24.04.2019 №1659/8/13-70-25, яким скеровано довідку про результати проведених перевірочних заходів від 24.04.2019.

В указаній довідці йдеться про заяву-скаргу громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на протиправні дії невідомих осіб в пункті пропуску «Угринів» у зв`язку із зупиненням 12.04.2019 та оглядом належного їм транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_2 марки «Mercedes-Benz» без їхньої згоди як власників та поверненням цього транспортного засобу в зворотному напрямку до Республіки Польща. Під час проведення перевірочних заходів здобуто фактичні дані про те, що згаданими службовими особами були старші оперуповноважені з особливо важливих справ відділу оперативного забезпечення територіальних органів ДФС західних регіонів Головного управління внутрішньої безпеки ДФС України ОСОБА_4 та ОСОБА_8 . Г. , в діях яких у зв`язку із зупиненням транспортного засобу і його огляду без дозволу власників транспортного засобу та без залучення працівників митниці, нескладенням акту огляду (переогляду) і протоколу про порушення митних правил (невстановленням факту порушення митних правил) та повернення транспортного засобу на територію Республіки Польща вбачається можливе порушення Порядку проведення огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2012 №1316, статей 336 та 338 Митного кодексу України та пунктів 3.8, 3.9, 3.12 та 5.1 Правил етичної поведінки в органах ДФС України, затверджених наказом ДФС України від 03.04.2019 №257.

Обставини щодо протиправного зупинення та огляду належного їм транспортного засобу викладені в заяві-скарзі громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 19.04.2019.

Судом встановлено, що вищевказані довідка про результати проведених перевірочних заходів від 24.04.2019 та заява-скарга громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 19.04.2019 про порушення, зокрема, позивачем законодавства та службових обов`язків, були наявні в розпорядженні Департаменту з питань запобігання та протидії корупції ДФС України станом на час підготовки вищевказаного доручення Львівської митниці про результати перевірочних заходів та скарги громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Суд критично сприймає доводи позивача про те, що він не мав можливості пересвідчитись в існуванні довідки про результати проведених перевірочних заходів від 24.04.2019 та заяви-скарги громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 19.04.2019, що позбавило його можливості надати на них свої пояснення, оскільки наведене не впливає на правомірність дій Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції ДФС України щодо підготовки доповідної записки про призначення стосовного нього проведення службового розслідування. Крім того, свої пояснення стосовно цих документів позивач вправі надати в ході проведення вищевказаного службового розслідування.

Відтак, беручи до уваги повноваження, визначені в пункті 2.3.26 Положення про Департамент з питань запобігання та виявлення корупції, отримавши інформацію про факти неналежного виконання позивачем службових обов`язків, названий Департамент правомірно та обґрунтовано підготував та подав в.о. Голові ДФС України Власову О.С. доповідну записку від 26.04.2019 №414/99-99-25-03-18 з рекомендацією призначити проведення стосовно позивача службового розслідування, виклавши стосовно нього інформацію, яка обґрунтовує необхідність проведення цього службового розслідування.

Отже, вимога позивача про визнання протиправними дій Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції ДФС України щодо підготовки доповідної записки від 26.04.2019 №414/99-99-25-03-18 та внесення в неї недостовірної інформації є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Ураховуючи викладене суд не вбачає підстав для визнання протиправним і скасування наказу ДФС України від 24.05.2019 №415 про проведення службового розслідування стосовно позивача.

При цьому не заслуговують на увагу суду доводи позивача щодо протиправності згаданого наказу у зв`язку з тим, що його проект підготовлено на виконання доручення в.о. Голови ДФС України від 26.04.2019 №176/99-99-0125д(25) до доповідної записки від 26.04.2019 №414/99-99-25-03-18, проект якого (доручення) Департаментом з питань запобігання та виявлення корупції ДФС України всупереч 3 пункту 3.3.9 Регламенту ДФС України, затвердженого наказом ДФС України від 21.08.2014 №65 не був завізований Департаментом організації роботи Служби.

Згідно з абзацом 3 пункту 3.3.9 Регламенту ДФС України у разі прийняття управлінського рішення Головою ДФС або особою, яка виконує його обов`язки з питання, викладеного у доповідній записці, структурним підрозділом ДФС - розробником доповідної записки готується проект доручення до доповідної записки, який візується керівником структурного підрозділу ДФС, що його підготував, Департаментом організації роботи Служби та заступником Голови ДФС або особою, яка виконує його обов`язки, згідно з визначеною компетенцією.

Однак, за висновком суду, факт наявності чи відсутності візи Департаменту організації Служби не позбавляє Голову ДФС України або особу, яка виконує його обов`язки, права приймати відповідне управлінське рішення і не свідчить про протиправність такого рішення.

Також судом не приймаються доводи позивача про те, що в.о. Голови ДФС України Власов О.С. безпідставно не взяв до уваги доповідну записку начальника Головного управління внутрішньої безпеки ДФС України від 07.05.2019 №1056/99-99-22-09-18 з пропозицією відмінити доручення від 26.04.2019 №176/99-99-0125д(25) до доповідної записки Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції ДФС України від 26.04.2019 №414/99-99-25-03-18 про проведення службового розслідування щодо позивача.

Зокрема, в доповідній записці від 07.05.2019 №1056/99-99-22-09-18 начальник Головного управління внутрішньої безпеки ДФС України інформував в.о. Голови ДФС України Власова О.С. про те, що інформація про причетність працівників Головного управління внутрішньої безпеки ДФС України, в тому числі й позивача, до будь-яких протиправних дій не відповідає дійсності, створена за участі службових осіб Львівської митниці ДФС умисно з метою прикриття неналежного виконання своїх посадових обов`язків та уникнення відповідальності за порушення законодавства під час здійснення митних формальностей стосовно транспортного засобу д.з.н.АС1173ВЕ марки «Mercedes-Benz».

Як встановлено судом, на вказану доповідну записку в.о. Голови ДФС України Власовим О.С. 08.05.2019 накладено резолюцію «Адамчук Крістіна Сергіївна. Для розгляду у ході проведення службового розслідування. Про результати доповісти.».

Суд уважає обґрунтованими дії в.о. Голови ДФС України Власова О.С. щодо накладення згаданої резолюції та прийняття ним в подальшому оскаржуваного наказу від 24.05.2019 №415 про признання службового розслідування стосовно позивача з огляду на суперечливість отриманої ним інформації про вчинені позивачем порушення законодавства, що, як наслідок, потребувало з`ясування та перевірки в ході службового розслідування.

Необхідно зазначити, що відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 вищевказаного Кодексу встановлено право на звернення до суду і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №826/4406/16, від 26.06.2018 у справі №802/1064/17-а, від 03.07.2018 у справі №826/16634/16, від 12.09.2019 у справі №826/18573/14, від 31.10.2019 у справі №826/4802/17, від 07.11.2019 у справі №826/1647/16.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

Так, звертаючись до суду з позовом щодо оскарження дії чи рішень суб`єкта владних повноважень, позивач має обґрунтувати, яким чином даний акт порушує його права та охоронювані законом інтереси. Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника.

Як вбачається зі змісту спірних правовідносин, предметом судового розгляду є питання правомірності наказу відповідача про проведення службового розслідування відносно позивача зі змінами щодо продовження строків такого розслідування та складу комісії.

З цього приводу суд акцентує увагу на тому, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Таким чином, підставами для визнання протиправними актів суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких рішень протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Разом з тим, прийняття наказу про проведення службового розслідування та призначення для цього відповідної комісії - це відповідні процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, якими розпочинається службове розслідування та встановлюються строки його проведення, а тому правомірність такого наказу має бути предметом оцінки суду при розгляді справи про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого за результатами такого службового розслідування.

За загальним правилом, кожна особа, права та свободи якої порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Разом з тим, розгляд питання правомірності прийняття наказу про проведення службового розслідування та призначення для цього відповідно комісії в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів такого службового розслідування та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за його результатами, у сукупності з іншими доказами не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, а тому не відповідає завданням адміністративного судочинства. Така правова позиція узгоджується правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 15.03.2019 у справі №815/622/17.

У зв`язку з викладеним, а також зважаючи на те, що суд не може підмінити інший орган державної влади та перебрати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади, в даному випадку комісії, яка має здійснювати службове розслідування відносно позивача та, як наслідок, оцінити обставини з приводу яких воно проводиться та дії позивача, суд не може прийняти до уваги доводи та аргументи позивача з приводу фактичних обставин наявності чи відсутності порушення законодавства при виконанні службових обов`язків, оскільки перевірка цих обставин виходить за межі даного спору.

Доводи позивача про включення до комісії, створеної для проведення службового розслідування стосовно нього, особи, яка зацікавлена у наслідках розслідування і є упередженою стосовно нього, є необґрунтованими, оскільки така зацікавленість має стосуватися саме конкретного розслідування, а не теоретично ймовірної наявності чи відсутності відносин з позивачем.

Разом з тим є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню вимога позивача про визнання протиправним і скасування наказу ДФС України від 24.05.2019 №944-о про відсторонення ОСОБА_1 від посади на час проведення службового розслідування.

Так, відповідно до частин першої-третьої статті 17 Дисциплінарного статуту особа рядового або начальницького складу, щодо якої проводиться службове розслідування, може бути відсторонена від посади із збереженням посадового окладу, окладу за спеціальне звання, надбавок за вислугу років та безперервну службу, інших виплат і надбавок.

Рішення про відсторонення особи рядового або начальницького складу від посади можуть приймати начальники, яким надано право прийняття на службу або призначення цієї особи на посаду, шляхом видання письмового наказу.

Тривалість відсторонення від виконання службових обов`язків за посадою не повинна перевищувати часу, передбаченого для проведення службового розслідування.

Отже, в.о. Голови ДФС України Власов О.С., який, як встановлено судом, в розумінні законодавства стосовно позивача є начальником, має право приймати рішення про його відсторонення від посади на час проведення стосовно нього службового розслідування.

Зважаючи на відсутність будь-яких протиправних дій та рішень відповідачів стосовно позивача у суду також відсутні підстави для задоволення його вимог про стягнення з відповідачів сум неотриманої позивачем премії за час відсторонення від посади та відшкодування йому моральної шкоди.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі по справі виконали покладений на них вказаною нормою обов`язок. В той час як позивач не довів належними та допустимими доказами порушення своїх прав.

Отже, позовні вимоги в цілому задоволенню судом не підлягають.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову підстави для вирішення судом питання про відшкодування позивачу витрат, понесених у зв`язку зі сплатою судового збору при зверненні до суду, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241 - 246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України та до Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції Державної фіскальної служби України відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко