Справа № 165/401/19
Суддя: Ушаков М. М.
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 165/401/19
Провадження № 2-а/165/1/20
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі

головуючого судді Ушакова М.М.,

з участю секретаря Лубаєвської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження в залі суду в м.Нововолинську адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії НК №622681 від 06.02.2019 про визнання притягнення до адміністративної відповідальності, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови в справі про порушення правил дорожнього руху.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 06 лютого 2019 року поліцейським роти №3 батальйону УПП у Волинській області ДПП, капралом поліції Домашук Тетяною Леонідівною, було винесено постанову серії серії НК № 622681 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу 255 гривень. Відповідно до даної постанови позивач о16 годині 05 хвилин, рухаючись за кермом автомобіля NISSAN JUKE, номерний знак НОМЕР_1 по автодорозі Н-22 «Рівне-Луцьк-Устилуг» 19 км + 200 м, при наявності дорожнього знаку 5.45 рухався зі швидкістю 83 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України.

Позивач вважає, що під час розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення відносно нього та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення відповідачем були допущенні порушення норм матеріального та процесуального права у зв`язку із чим постанова серії НК № 622681 являється незаконною та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так позивач вказує, що 06 лютого 2019 року близько 16 години 05 хвилин, він, рухався автомобілем NISSAN JUKE, номерний знак НОМЕР_1 по автодорозі Н-22 «Рівне-Луцьк-Устилуг» зі швидкістю в межах 50 км/год., та не міг допустити порушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. На місці зупинки транспортного засобу була винесена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності без дослідження обставин справи та доказів вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, позивач вважає обставини, зазначені в оскаржуваній постанові, недостовірними. Крім цього, оскаржувана постанова не містить посилання на будь-які докази, на підставі яких відповідач прийшов до висновку про наявність адміністративного правопорушення.

Крім цього, позивач вказує, категорично заперечував свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, та те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення проводилось із порушеннями, а саме йому не надали можливість ознайомитись із доказами інкримінованого йому порушення, оскільки він вимагав надати можливість ознайомитись із доказами отриманими приладом TRUCAM. Однак працівники поліції відмовили йому в такому ознайомленні пославшись на те, що даних фіксації порушення в них не має і вони передаються одразу до м.Луцьк. Крім того позивач вказує, що йому не дали можливість надати письмові пояснення посилаючись на те, що на бланку постанови не передбачено графи для дачі пояснень, та додали, що пояснення можливо дати під час оскарження даної постанови у суді. Також позивач зазначає, що при розгляді даної постанови надавав усні пояснення на нагрудну камеру, однак в доданих до матеріалів відзиву відповідач свідомо не надав повного запису з нагрудної відеокамери, а надав лише вирізаний фрагмент зйомки коли роз`яснює права і виносить постанову. Всі заперечення позивача відповідач вирізав з запису нагрудної відеокамери.

Окрім того позивач зазначив, що в оскаржуваній постанові вказано , що він рухався по автодорозі Н-22 «Рівне-Луцьк-Устилуг» 19 км + 200 м та вказано географічні координати з кутовими величинами, однак при цьому конкретний населений пункту інспектором поліції не зазначений, а зазначені координати також не дозволяють визначити конкретне місце розташування автомобіля, при цьому спосіб такого визначення (через застосування широти і довготи) чинним законодавством не визначений.

Також в обґрунтування свого позову позивач зазначив, що матеріали фото і відео зйомки надані відповідачем до позову є недопустимими доказами, оскільки в оскаржуваній постанові не має на них посилання як на докази та те, що матеріали відзиву надані відповідачем не відповідають вимогам до письмових доказів як цього вимагають приписи ст.94 КАС України, оскільки не засвідчені у встановленому законом порядку. Крім цього позивач вказує, що якість наданих відповідачем фотознімків та відеозапису проведеним технічним засобом TRUCAM не дозволяє жодним чином встановити чи це був автомобіль позивача, оскільки ні реєстраційний номер автомобіля, ні сам автомобіль не видно. Позивач також звернув увагу на те, що в матеріалах доданих до відзиву, а саме фотознімках з приладу TRUCAM зазначено призвіще особи яка проводила фіксацію «Огорілко» а не ОСОБА_2 яка складала протокол.

Враховуючи, що оскаржувана постанова виносилася відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства, оцінка доказів не проводилась, об`єктивного та законного розгляду справи не відбувалося, просив скасувати постановусерії НК № 622681 від 06.02.2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Відповідачем подано відзив на пред`явлений позов, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову. Зокрема, відповідач зазначає, що під час несення служби на автодорозі Н-22 «Рівне-Луцьк-Устилуг» 19 км + 200 м 06.02.2019 року екіпажем "Цунамі" в складі роти №3 батальйону УПП у Волинській області ДПП, капрала поліції ОСОБА_2 , за допомогою лазерного вимірювача швидкості "TruCam LTI 20/20 "(серійний номер ТС000798) о 16 год. 05 хв. було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме - водій транспортного засобу «NISSAN JUKE», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Н-22 «Рівне-Луцьк-Устилуг» 19 км + 200 м зі швидкістю 83 км/год. При цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 30 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України.

Водію транспортного засобу «NISSAN JUKE» було подано сигнал про зупинку транспортного засобу та після його зупинки роз`яснено суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів. Позивачу було ознайомлено з даними, які було зафіксовано на лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів "TruCam LTI 20/20" (серійний номер ТС000798). Факт правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення, винесеною компетентною службовою особою в межах своїх повноважень, фотознімками приладу "TruCam", а також відеозаписом з даного приладу.

Враховуючи викладені обставини, відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обґрунтовуючи позов, позивач вказує на відсутність у його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та на порушення відповідачем норм закону при її винесенні.

Судом встановлено, що поліцейським роти №3 батальйону УПП у Волинській області ДПП, капралом поліції Домашук Т.Л., було винесено постанову серії НК №622681 від 06.02.2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу 255 гривень, за те, що він 06.02.2019 року о 16 годині 05 хвилин, рухаючись за кермом автомобіля NISSAN JUKE, номерний знак НОМЕР_1 по автодорозі Н-22 «Рівне-Луцьк-Устилуг» 19 км + 200 м, рухався зі швидкістю 83 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 12.4 ПДР передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Згідно ст.31 цього Закону, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 цього ж Закону передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) відповідно до ст.283 КУпАП виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Оскаржувана постанова не містить посилань на докази вчинення позивачем, правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, а також доказів на спростування обставин, зазначених позивачем у обґрунтування адміністративного позову, у той час як доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зі змісту оспорюваної постанови слідує, що позивачем допущено перевищення встановленої швидкості руху транспортного засобу в населеному пункті.

Між тим, згідно постанови серії НК №622681 від 06.02.2019 року виявлене перевищення швидкості руху мало місце на 19 км+200 м автодороги Н-22 «Рівне-Луцьк-Устилуг», при цьому конкретний населений пункту інспектором поліції не зазначений.

Зазначені на представленому фотознімку із приладу TruCAM LTI20/20 ТС000798 координати також не дозволяють визначити конкретне місце розташування автомобіля, при цьому спосіб такого визначення (через застосування широти і довготи) чинним законодавством не визначений.

Крім цього, відповідно до п. 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018 року, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Однак відео з нагрудної камери надане відповідачем, до відзиву на позов всупереч п. 5 розділу ІІ вказаної Інструкції містить лише фрагменти запису, в той час коли позивач вказує, що надавав пояснення і заявляв відповідні клопотання про ознайомлення з доказами порушення.

Крім того, відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Пунктом 5 розділу ІV Інструкції встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

У пункті 6 (Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення) постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК №622681 від 06.02.2019 зазначено, що перевищення швидкості руху вимірювалось приладом ТruСаm LTI 20/20 ТС 000798.

Як зазначено у відзиві на позовну заяву доказами перевищення швидкості є відповідне фото та відеозапис, на якому зафіксована швидкість автомобіля. Однак, як слушно зауважив позивач реєстраційного номерного знаку цього автомобіля не видно, як не видно і самого автомобіля.

Згідно з Методичними рекомендаціями щодо використання лазерних вимірювачів ТruСаm для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху після розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейський виносить постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, зразок якої додається та відповідно до якого у пункті 8 такої постанови «До постанови додаються» повинна зазначатись інформація про докази, якими підтверджується факт правопорушення.

В свою чергу, в постанові серії НК №622681 від 06.02.2019 у пункті 8 «До постанови додається» відсутні відомості про докази, які передбачені статтею 251 КУпАП та на яких ґрунтується висновок відповідача про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, а тому фото та відеозапис, додані до відзиву, на які покликається відповідач, не можуть вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

З врахуванням вказаного, долучені до матеріалів справи фото та відеозапис з лазерного приладу ТruСаm LTI 20/20 (серійний номер ТС 000632) не можуть вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що в оскаржуваній постанові про притягнення позивача до адміністративної такі не зазначені.

Крім того, судом встановлено, що відповідачем на підтвердження перевищення швидкості транспортним засобом позивача, яке зафіксоване лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCam, до відзиву долучені фотокопії та копії таких доказів: фото з приладу TruCam; копію свідоцтва про повірку лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС000798; копію сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-MI/-2903-2012 від 29.08.2012; експертний висновок з додатком; лист ДССЗ та захисту інформації України від 04.10.2018; лист Національної поліції України від 04.10.2018 року; довіреність від 04.01.2019 року.

Проте, суд не може вважати вищевказані докази належними та допустимими, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Частиною 2 ст. 94 КАС України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно ч.10 ст.44 КАС України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Частиною 2 ст.94 КАС України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до ч.5 ст.94 КАС України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно ч.10 ст.44 КАС України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

На підставі вищевикладеного, з урахуванням ч.1 ст.74 КАС України, оскільки відповідність даних документів оригіналу не засвідчена у встановленому законом порядку, відтак суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом та вважає вищевказані докази, надані відповідачем недопустимими.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім оспорюваної постанови.

При цьому, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Лише фіксація вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а не притягнення його до відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-ГУ, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права, а отже правовідносини, які охоплюються сферою дії Конвенції, мають врегульовуватися з урахуванням не лише національного законодавства, але й Конвенції та практики ЄСПЛ.

Враховуючи практику ЄСПЛ, яка висловлена у рішеннях «Надточій проти України», «Остюрн проти ФРН», «Енгель та інші проти Нідерландів», « Равнсборг проти Швеції», «Путц проти Австрії», гарантії прав людини, передбачені Конвенцією, щодо кримінального провадження, розповсюджуються у тому числі і на інше публічне переслідування особи, якщо таке переслідування можливо визначити карно-кримінально правовим та національним правом: колом адресатів та правовими наслідками для адресатів. Тобто гарантії передбачені ст.4 Протоколу №7, стосуються не лише кримінального провадження у розумінні законодавства України, а й будь-якого публічного переслідування, яке здійснюється Державою.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При вирішенні даного спору суд враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у постанові від 15.11.2018 року по справі №524/5536/17, від 24.01.2019 року по справі №428/2769/17 та від 26.04.2018 року по справі №202/2862/17, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою для судів першої та апеляційної інстанції.

Таким чином, проаналізувавши зібрані в судовому засіданні докази та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, не доведена. Доказів, які підтверджували б факт вчинення саме позивачем правопорушення, судом не здобуто.

За таких обставин, суд вважає, що постанова серії НК №622681 від 06.02.2019 року в справі про адміністративне правопорушення, винесена відносно позивача не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, є незаконною та необґрунтованою, оскільки при її винесенні не виконано усі вимоги чинного законодавства та не з`ясовано усіх обставин справи, а тому постанова підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 8, 9, 19, 25, 77, 194, 211, 241, 242, 245, 246, 250, 286 КАС України, на підставі ст. ст.245, 251, 280 КУпАП, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління поліції у Волинській області (м. Луцьк, вул. Винниченка, 11) про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії НК №622681 від 06.02.2019 - задовольнити повністю.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії НК №622681 від 06.02.2019 року, винесену поліцейським роти №3 Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Домашук Тетяною Леонідівною, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 255,00 гривень.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 122 КУпАП, - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Нововолинський міський суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя М.М. Ушаков