Справа № 520/1080/2020
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2020-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2020 р. № 520/1080/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чудних С.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати рішення Харківського приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 28.02.2019 №2081 щодо відмови в призначенні пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (код НОМЕР_1 ) пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, та виплати заборгованість, що виникла з 19.02.2019, зарахувавши до загального стажу роботи період навчання з 01.09.1975 по 20.06.1977 в міському професійно- технічному училищі №12 міста Ангарськ та період по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 04.07.1980 по 04.07.1983 на підставі свідоцтва про народження НОМЕР_2 ;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частіші виплати заборгованості з виплати пенсії з 19 лютого 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (код НОМЕР_1 ) у межах суми стягнення за один місяць;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вона звернулась до відповідача із заявою, в якій просила призначити їй пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", проте відповідачем протиправно відмовлено у перерахунку та виплаті пенсії, у зв`язку із тим, що управлінням не зараховано до загального стажу роботи період навчання з 01.09.1975 по 20.06.1977 в міському професійно-технічному училищі №12 міста Ангарськ та період по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 04.07.1980 по 04.07.1983 на підставі свідоцтва про народження НОМЕР_2 . Не погоджуючись із вказаною відмовою, ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що на дату звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії, ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, проте не мала страхового стажу 25 років. Так, до страхового стажу позивача не зараховано період навчання в ПТУ № 12 м. Ангарськ з 01.09.1975 по 20.06.1977, оскільки в атестаті № 4440 виправлено рік вступу на навчання, а в трудовій книжці НОМЕР_3 виправлено рік закінчення навчання. Також, до трудового стажу не зараховано період догляду за дитиною з 04.07.1980 по 27.07.1981, оскільки згідно записів у трудовій книжці у період з 23.08.1979 по 08.09.1980 працювала, проте дата звільнення 08.09.1980 не відповідає наказу про звільнення, а саме наказ № 234/лс від 27.07.1981. Таким чином, вказаний період до страхового стажу не зараховано. Поряд із тим, період з 28.07.1981 по 03.07.1983 до страхового стажу позивача зараховано.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із набуттям пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-1V, звернулася до Харківського приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області з заявою про призначення пенсії.

Рішенням від 28.02.2019 №2081 Харківське приміське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії, зазначивши, що її страховий стаж складає 23 роки 4 місяці 29 днів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з частинами першою, третьою 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на певні види забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до абзаців 1, 2 частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

Станом на дату звернення до Пенсійного фонду ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла віку, встановленого абзацами 1 та 2 частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме 58 років 6 місяців.

Відмова відповідача в призначенні пенсії за віком ґрунтується на відсутності необхідного страхового стажу, встановленого абзацами 1, 2 частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме не менше 25 років.

Абзацом 1 частини першої статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (абзац 1 частини другої статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ).

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788- XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктами 2.10 та 2.11 пункту 2 Інструкції № 162 відомості про працівника записуються на першій сторінці титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. Освіта - середня, середня спеціальна і вища - вказується тільки на підставі документів (атестата, посвідчення, диплома). Запис про незакінчену середню або незакінчену вищу освіті також може бути проведена лише на підставі відповідних документів (студентського квитка, залікової книжки, довідки навчального закладу і т. п.). Професія або спеціальність записується у трудовій книжці на підстав документа про освіту або іншого належним чином оформленого документа. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.6, 2.8, 2.9 Інструкції № 58 усi записи в трудовiй книжцi про прийняття на роботу, переведення на iншу постiйну роботу або звiльнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом пiсля видання наказу (розпорядження), але не пiзнiше тижневого строку, а в разi звiльнення у день звiльнення i повиннi точно вiдповiдати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число i мiсяць двозначними). Наприклад, якщо робiтник або службовець прийнятий на роботу 5 сiчня 1993 р., у графi 2 трудової книжки записується « 05.01.1993». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фiолетового кольорiв, i завiряються печаткою запис про звiльнення, а також вiдомостi про нагородження та заохочення.

У разi виявлення неправильного або неточного запису вiдомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено вiдповiдний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим мiсцем роботи зобов`язаний надати працiвнику в цьому необхiдну допомогу.

Якщо пiдприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, лiквiдоване, вiдповiдний запис робиться правонаступником i засвiдчується печаткою, а в разi його вiдсутностi вищестоящою органiзацiєю, якiй було пiдпорядковане пiдприємство, а в разi його вiдсутностi облархiвом, держархiвом м. Києва, держархiвом м. Севастополя i держархiвом при Радi Мiнiстрiв Криму.

Виправленi вiдомостi про роботу, про переведення на iншу роботу, про нагородження та заохочення та iн. мають повнiстю вiдповiдати оригiналу наказу або розпорядження.

У разi втрати наказу чи розпорядження або невiдповiдностi їх фактично виконуванiй роботi виправлення вiдомостей про роботу здiйснюється на основi iнших документiв, що пiдтверджують виконання робiт, не зазначених у трудовiй книжцi.

Показання свiдкiв не можуть бути пiдставою для виправлення занесених ранiше записiв.

За змістом наведених норм відповідальним за заповнення трудової книжки є підприємство роботодавець.

Як вбачається із копії трудової книжки ОСОБА_2 (згідно зі свідоцтва про народження позивача НОМЕР_4 її дівоче прізвище ОСОБА_3 ) серії НОМЕР_3 у період з 01.09.1975 по 20.06.1977 позивач навчалась у ПТУ № 12 м. Ангарськ.

Суд зазначає, що період навчання у ПТУ № 12 м. Ангарськ з 01.09.1975 по 20.06.1977 підтверджується також наданою копією атестату № 4440 від 20.06.1977.

Таким чином, суд приходить до висновку, що незарахування періоду навчання у ПТУ № 12 м. Ангарськ з 01.09.1975 по 20.06.1977 з тих підстав, що трудова книжка містить виправлення, є необґрунтованим, оскільки позивач не може нести відповідальність за дії роботодавця.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Враховуючи наведене, суд вважає, що недоліки оформлення трудової книжки відповідачем виявлені вірно, але вони не можуть вважатися достатньою підставою для відмови позивачеві у визначенні загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.

Щодо незарахування періоду по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 04.07.1980 по 04.07.1983 на підставі свідоцтва про народження НОМЕР_2 , суд зазначає наступне.

Як вбачається зі свідоцтва про народження НОМЕР_5 ОСОБА_2 народила доньку.

Так, представник відповідача зазначив, що період по догляду за дитиною до 3-х років з 28.07.1981 по 03.07.1983 ОСОБА_1 зараховано до страхового стажу позивача.

Поряд із тим, до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 04.07.1980 по 27.07.1981.

Як вбачається із записів в трудовій книжці НОМЕР_3 позивач з 23.08.1979 по 08.09.1980 працювала.

Проте дата звільнення 08.09.1980 не відповідає наказу про звільнення, а саме: як підставу вказано пр.№ 234/лс від 27.07.1981.

Таким чином, період догляду за дитиною до 3 років враховано відповідачем з 28.07.1981, наступної дати після наказу про звільнення, що не заперечується відповідачем по справі.

Згідно із частинами 3-7 статті 179 Кодексу законів про працю України за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства. Підприємства, установи та організації за рахунок власних коштів можуть надавати жінкам частково оплачувану відпустку та відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості.

Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років не надається, якщо дитина перебуває на державному утриманні, крім прийомних дітей у прийомних сім`ях та дітей-вихованців у дитячих будинках сімейного типу.

У разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, жінці в обов`язковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Відпустки для догляду за дитиною, передбачені частинами третьою, четвертою та шостою цієї статті, можуть бути використані повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною.

Відповідно до статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно із пунктом 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 18 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній передбачено, що «за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Згідно із частинами 1, 3 статті 22 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" (в редакції станом на 1996 рік) право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку мають працюючі жінки, жінки, які навчаються з відривом від виробництва, жінки, звільнені з роботи у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації, і жінки, зареєстровані у державній службі зайнятості як безробітні.

Право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку мають батько дитини, бабка, дід або інший працюючий родич, які фактично здійснюють догляд за дитиною.

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається працюючим жінкам і особам, зазначеним у статті 22 цього Закону, у розмірі 100 процентів мінімальної заробітної плати незалежно від стажу роботи.

Статтею 24 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" підставою для призначення працюючій жінці (батькові дитини, бабці, дідові, іншому працюючому родичу, які фактично здійснюють догляд за дитиною) допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є надана їй у межах установленого строку і оформлена наказом власника або уповноваженого ним органу частково оплачувана відпустка по догляду за дитиною.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Аналіз норм Кодексу законів про працю України дає підстави для висновку про те, що відпустка для догляду за дитиною може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, який фактично доглядає за дитиною.

Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Підставою для призначення працюючому батькові дитини, який фактично здійснює догляд за дитиною допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є надана йому у межах установленого строку і оформлена наказом власника або уповноваженого ним органу частково оплачувана відпустка по догляду за дитиною.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного суду від 11 лютого 2020 року по справі № 352/1503/17.

Суд зазначає, що позивачем не надано наказу власника або уповноваженого ним органу про надання йому часткової оплачуваної відпустки по догляду за дитиною.

Оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 період з 04.07.1980 по 27.07.1981 як період перебування у відпустці по догляду за дитиною до страхового стажу.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині скасування рішення Харківського приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 28.02.2019 №2081 щодо відмови в призначенні пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Водночас, стосовно позовної вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (код НОМЕР_1 ) пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, та виплати заборгованість, що виникла з 19.02.2019, зарахувавши до загального стажу роботи період навчання з 01.09.1975 по 20.06.1977 в міському професійно- технічному училищі №12 міста Ангарськ та період по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 04.07.1980 по 04.07.1983 на підставі свідоцтва про народження НОМЕР_2 , суд зазначає, що дана вимога є передчасною та задоволенню не підлягає.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що враховуючи положення статей 5, 9 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою належного захисту прав, свобод та інтересів позивача, способом, що не суперечать закону, наявні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у даній справі.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.03.2019 №127/2126/17.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання постанови суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, а також приписи статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язковості судових рішень та відсутності об`єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що судом відстрочено позивачу сплату судового збору та враховуючи часткове задоволення позову, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування судових витрат за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд.5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, код 14099344) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення Харківського приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 28.02.2019 №2081 щодо відмови в призначенні пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV ОСОБА_1 , 17.02.1960 р ІНФОРМАЦІЯ_4 н.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у даній справі.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () судовий збір у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) в дохід держави за наступними реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О.Чудних