Справа № 240/2509/20
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви

01 квітня 2020 року м. Житомир справа № 240/2509/20

категорія 106030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Нагірняк М.Ф., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання:

- протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні з військової служби з 19.11.2018року по 21.02.2019року, тобто по дату виплати грошової компенсації за недоотримане речове майно в сумі 21164,93грн.;

- зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні з військової служби з 19.11.2018року по 21.02.2019року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995року №100.

Позивач зазначає, що проходив військову службу в Збройних силах України, а з 19.11.2018року звільнений з військової служби. При звільненні Позивач з`ясував, що йому не була виплачена грошова компенсація за недоотримане речове майно. 21.02.2019року Військова частина НОМЕР_1 перерахувала йому грошову компенсацію за недоотримане речове майно в сумі 21164,93грн.

Разом з тим, Позивач вважає, що Відповідач безпідставно не нарахував та не виплатив середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з військової служби з 19.11.2018року по 21.02.2019року, тобто по дату виплати грошової компенсації за недоотримане речове майно в сумі 21164,93грн.

Ухвалою суду від 05.03.2020року позовну заяву було залишено без руху та надано час Позивачу для усунення її недоліків щодо долучення заяви про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з даним позовом з обґрунтуванням причин такого пропуску.

27.03.2020року до суду надійшла заява Позивача від 16.03.2020року про поновлення строку звернення до суду з даним позовом. Позивач зазначив, що йому не було відомо статус коштів в сумі 21164,93грн., які йому 21.02.2019року перерахувала Військова частина НОМЕР_1 . Лише після звернення 03.02.2020року до начальника фінансово-економічної служби цієї військової частини Позивачу стало відомо, що це грошова компенсація за недоотримане речове майно.

Крім того, Позивач зазначає, що при звільненні з військової служби йому не видавалася довідка про вартість такого недоотриманого речового майна та він не був обізнаний у проведенні з ним повного розрахунку.

Розглянувши подану Позивачем заяву про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню за таких підстав.

За приписами ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру.

Як зазначено в позові, спірні відносини між сторонами щодо права Позивача на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно зумовлені проходженням військової служби.

Тобто, для звернення до суду з даним позовом законодавцем встановлено місячний строк.

Як зазначено в позові, Позивач звільнений з військової служби з 19.11.2018року.

Відповідно до положень п.3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 р. N 178 ( надалі - Порядок N 178), саме у разі звільнення з військової служби виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

За приписами п.4 цього ж Порядку N 178 така грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини.

В зв`язку з цим суд вважає безпідставними доводи Позивача, що при звільненні з військової служби він не був обізнаний у проведенні з ним повного розрахунку та йому не було відомо про наявність права на таку грошову компенсацію.

Суд враховує, що відповідно до абзацу третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Разом з тим, ні в позові ні в заяві про поновлення строків для звернення з даним позовом Позивач не зазначає, що наказ про звільнення Позивача з військової служби в установленому порядку визнано незаконним в частині щодо дати звільнення Позивача та щодо проведення з ним повного розрахунку.

Суд зазначає, що правові норми Порядку N 1787 не містять строків для виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. В пункті сьомому цього ж Порядку лише зазначено, що виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони на відповідний рік.

Безспірно, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Разом з тим, з наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 р. N 910/4518/16.

Одночасно суд враховує, що за змістом ст.9 Закону України " Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) та одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, жодні компенсаційні виплати Позивачу як військовослужбовцеві не входять до складу його грошового забезпечення і не можуть ототожнюватися із винагородою за військову службу. Такі компенсаційні виплати є відповідними видами додаткових гарантій та відповідальності з боку держави.

Отже, виплата середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки вплати грошової компенсації за неотримане речове майно не входить до структури саме грошового забезпечення військовослужбовця, тобто до структури винагороди за службу. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є лише підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Тобто, такі кошти за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, а не складовою грошового забезпечення, а тому до спірних відносин не можна застосовувати положення ч.2 ст.233 КЗпП України.

Даний позов Позивачем подано лише 03.03.2020року.

Суд вважає безпідставними та надуманими доводи Позивача, наведені в заяві від 16.03.2020року, що при звільненні з військової служби йому не видавалася довідка про вартість такого недоотриманого речового майна та він не був обізнаний у проведенні з ним повного розрахунку.

Так, в позові Позивач власноручно зазначає, що з військової служби був звільнений згідно наказу Відповідача від 19.11.2018року, а 21.02.2019року Відповідач перерахував йому грошову компенсацію за недоотримане речове майно в сумі 21164,93грн.

Разом з тим, жодних причин, які б об`єктивно перешкоджали Позивачу з дня звільнення з військової служби звернутися з даним позовом у передбачений законодавцем місячний строк, Позивачем суду не наведено і жодних доказів в їх обґрунтування не долучено.

Відповідно до вимог ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду, у строк та в порядку, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.Ф. Нагірняк