Справа № 540/471/20
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/471/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо застосування обмежень граничного розміру при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного пенсійного забезпечення з 01.03.2017 року - протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 01.03.2017 року без обмежень граничного розміру пенсії з урахуванням проведених виплат.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Так, ОСОБА_1 стверджує, що з 23.11.1983 року перебуває на обліку в Херсонському сервісному центрі Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та отримує пенсію за вислугу років (льотний екіпаж) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. №1788. Його стаж за вислугу років складає 75 років 4 місяці 22 дні. Однак, з 01.03.2017 року виплата позивачу пенсії здійснювалась не в нарахованому розмірі, а обмежувалась сумою в 10740 грн. та розміром десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Позивач вважає протиправним обмеження розміру його пенсії, оскільки п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

На підставі зазначеного, просить задовольнити заявлені ним позовні вимоги.

Ухвалою суду від 02.03.2020 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

20.03.2020 року судом одержано відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на позов, у якому відповідач зазначає, що у спірних правовідносинах орган Пенсійного фонду України здійснює повноваження у спосіб та в порядку, передбаченому Законом. Пенсія позивачу призначена з 23.11.1983 року. З 08.07.2011 року прийнято Закон України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", яким внесено зміни до деяких законодавчих актів, яким, на думку відповідача, обмежено граничний розмір пенсії позивача. Однак, вказані обмеження до 01.03.2017 року позивача не стосувались, оскільки розмір його пенсії був меншим за гранично встановлений.

В подальшому застосування обмежень до розміру пенсії позивача ГУ ПФУ вважає власними дискреційними повноваженнями.

Підсумовуючи викладене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відзив відповідача, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Протоколом №4/514 від 21.02.1984 року ОСОБА_1 з 23.11.1983 року призначена пенсія на підставі законодавства СРСР.

Рішенням про призначення пенсії від 22.04.1992 року позивачу призначена пенсії за вислугу років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення" (ст. 54 наведеного Закону - "категорії працівників авіації і льотно-випробного складу").

Не є спірним (визнається сторонами), підтверджується матеріалами пенсійної справи та вбачається з листа ГУ ПФУ від 31.01.2020 року №187-14/П-02/8-2100/20, що з 01.03.2017 року пенсія ОСОБА_1 зазнала обмеження сумою в 10740 грн., а з 01.03.2018 року та до часу звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду, розміром десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність.

Не погоджуючись з застосуванням таких обмежень, позивач направив до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області заяву про здійснення перерахунку пенсії, в якій просив здійснити перерахунок та виплату його пенсії з 01.03.2017 року без обмеження її розміру 10 мінімальними прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб.

Листом від 31.01.2020 р. №187-14/П-02/8-2100/20 відповідачем надано відповідь, згідно якої ГУ ПФУ повідомляє, що розмір пенсії позивача обмежено на підставі ст. 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Позивач вважає вказані дії ГУ ПФ України в Херсонській області неправомірними, просить захистити свої права шляхом задоволення даного позову.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Зазначене конституційне право особи гарантовано та врегульовано, зокрема, Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788).

Положення наведеного Закону виокремлюють певні категорії осіб від інших шляхом встановлення для них спеціальних видів пенсій.

Так, згідно п. "а" ч.1 ст. 54 Закону №1788 (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу на підставі Закону №1788) працівники льотного і льотно-випробного складу при вислузі років на цих посадах не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок мають право на пенсію за вислугу років.

З 30.11.1995 року ч.3 ст. 53 Закону №1788 встановлено, що працівникам льотно-випробного складу пенсії обчислюються з середньомісячного заробітку за роботу, що дає право на пенсію за вислугу років (частина перша статті 64 та статті 65, 66, 69), одержуваного перед її припиненням, і призначаються в розмірах, передбачених частинами першою-третьою, шостою статті 19 та статтею 21 цього Закону для пенсій за віком, і не можуть перевищувати 85 процентів заробітку.

Також, постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 р. № 418 затверджений Порядок призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, пп. "в" п.7 якого передбачає, що у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня (починаючи з 2005 року) заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, збільшується на коефіцієнт, який визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводиться перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що наведена норма створила передумови для визначення пенсії ОСОБА_1 :

- з 01.03.2017 року в розмірі 14456,21 грн.;

- з 01.03.2018 року в розмірі 19815,12 грн.;

- з 01.03.2019 року в розмірі 24726,70 грн.

Положенням ч.3 ст. 53 Закону №1788 передбачено, що розмір пенсії для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах, не може перевищувати дві з половиною величини середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за календарний рік, що передує місяцю, з якого призначається пенсія.

Застосування наведених приписів статті відносно позивача ним не оскаржується та з огляду на зміст позову вважається правомірним.

Отже, розмір пенсії з урахуванням ч.3 ст. 53 Закону №1788 становить (визнається сторонами в позові та відзиві на позов):

- з 01.03.2017 року - 13022,96 грн.;

- з 01.03.2018 року 17825,91 грн.;

- з 01.03.2019 року 22227,95 грн. (не враховуючи доплату в розмірі 66,43 грн.).

Проте, відповідач при визначенні розміру пенсії ОСОБА_1 застосував також обмеження розміру пенсії, передбачене ч.3 ст. 85 Закону №1788, згідно якого максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

На підставі чого, позивачу пенсія виплачувалась в наступному розмірі:

- в період з 01.03.2017 року по 31.12.2017 року - 10740,00 грн. в місяць;

- в період з 01.01.2018 року по 28.02.2018 року - виплачувалась без обмежень;

- в період з 01.03.2018 року по 30.06.2018 року - 13730,00 грн. в місяць;

- в період з 01.07.2018 року по 30.11.2018 року - 14350,00 грн. в місяць;

- в період з 01.12.2018 року по 30.06.2019 року - 14970,00 грн. в місяць;

- в період з 01.07.2019 року по 30.11.2019 року - 15640,00 грн. в місяць;

- в період з 01.12.2019 року по дату звернення до суду - 16380,00 грн. в місяць

Суд зазначає, що з наведених розрахунків вбачається застосуванням ГУ ПФУ до розміру пенсії позивача двох видів обмежень, передбачених ч.3 ст. 85 Закону №1788: в період до 31.12.2017 року - тимчасового обмеження законодавчо визначеною сумою в 10740,00грн. та, в подальшому, обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Позивач вважає протиправними застосування кожного з цих обмежень, посилаючись на ту обставину, що пенсія йому призначена до набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", а пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень наведеного Закону передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим законом.

З означеного слід дійти висновку, що спірним в даній справі є правомірність застосування обох видів обмеження граничного розміру пенсії ОСОБА_1 , а аргументи позивача з урахуванням їх специфіки мають бути перевірені шляхом вивчення хронології законодавчих змін ст.85 Закону №1788.

Щодо обмеження розміру пенсії сумою в 10740,00 грн. суд зазначає наступне.

Так, вказане обмеження введено шляхом прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №911-VIII від 24.12.2015 року (далі - Закон №911), яким внесено до частини 3 ст.85 Закону №1788 доповнень наступного змісту: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень".

Дію вказаної норми продовжено до 31 грудня 2017 року Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII.

Пунктами 1, 2 Прикінцевих положень Закону №911 передбачено, що Закон набирає чинності з 1 січня 2016 року. Дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Зазначена норма є недвозначною до розуміння та прямо передбачає, що положення цього Закону, зокрема, й щодо обмеження граничного розміру пенсії сумою в 10740,00 грн. застосовується виключно до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Враховуючи те, що пенсія ОСОБА_1 за Законом України "Про пенсійне забезпечення" призначена Рішенням про призначення пенсії від 22.04.1992 року (тобто до 1 січня 2016 року), обмеження внесені до Закону №1788 Законом №911, зокрема, в частині визначення максимального розміру пенсії, застосуванню до нього не підлягають.

З листа ГУ ПФУ від 31.01.2020 року №187-14/П-02/8-2100/20 вбачається, що розмір нарахованої пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2017 року складав 13022,96 грн. Отже, виплата позивачу пенсії за період з 01.03.2017 року до 31.12.2017 року з застосуванням обмеження розміром 10740,00 грн., передбаченим ч.3 ст. 85 Закону №1788, в силу викладених вище висновків суду, безперечно порушує права позивача та є протиправним.

Однак, щодо обмеження розміру пенсії сумою в десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність суд зазначає протилежне.

Так, з аналізу змін в Законі №1788 суд вважає підтвердженим, що станом на дату призначення пенсії позивачу за Законом №1788 (01.10.1992 року) обмежень пенсій максимальним розміром Закон не передбачав.

Вперше максимальний розмір пенсії обмежено розміром в дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", п.42 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 положення пункту 42 розділу II визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

В подальшому обмеження були встановлені Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VI (далі - Закон №3668), який набрав чинності з 01.10.2011 року, згідно якого максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), зокрема, відповідно до Закону №1788 не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Також, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень наведеного Закону передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Отже, Законом №3668 встановлений механізм його реалізації стосовно двох різних категорій осіб, а саме: тим, яким пенсія призначена після набрання чинності Законом №3668 - пенсія починає виплачуватись з урахуванням максимального розміру; тим, кому пенсія призначена до набрання чинності цим Законом - пенсія виплачується без її зменшення максимальним розміром встановлених Законом №3668, однак, виплата здійснюється без проведення індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Таким чином, Законом №3668 передбачено, що його дія, зокрема, відносно обмеження максимального розміру пенсії розповсюджується на обидві з вищезазначених категорій осіб, однак відносно однієї обмеження застосовуються одразу, щодо іншої ж передбачено поступове введення обмежень.

Зміни внесені Законом №3668, якими обмежено максимальний розмір пенсії, зокрема й позивача, неконституційними не визнані, є чинними, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 червня 2014 року (у справі за заявою Великода проти України) підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 р. у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

В рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, Закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011).

Оскільки з наведених в тексті рішення розрахунків вбачається (та не заперечується сторонами), що розмір пенсії позивача в період з 01.03.2017 року по 30.04.2017 року (прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 січня по 01 травня 2017 року - 1247 грн., нарахований розмір пенсії ОСОБА_1 - 13022,96 грн.) та з 01.03.2018 року по дату звернення його до суду перевищує передбачений законом максимальний її розмір, такі положення Закону у спірний період неконституційними не визнавались і підлягали застосуванню відповідачем під час обчислення пенсії позивачу, а тому, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Посилання ж позивача на правову позицію Верховного Суду, сформульовану ним у постанові від 03.10.2018 року по справі №127/4267/17 суд вважає недоречними, оскільки в зазначеній справі суд касаційної інстанції досліджував обставини у відмінних від даних правовідносинах. Так, позивачем у справі була особа, пенсія якій призначена на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". В свою чергу, положення цього Закону, яке передбачало обмеження пенсій максимальним розміром, втратило чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016р. №7-рп/2016. Натомість, в даній справі приписи ч.3 ст. 85 Закону №1778 є чинними.

Приписами ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог в частині щодо протиправності дій Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за період з 01.03.2017 року по 31.12.2017 року, які полягають у застосуванні обмеження суми пенсії граничним розміром в 10 740,00 грн. та зобов`язанні Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.03.2017 по 31.12.2017 року без її обмежень максимальним розміром в 10740,00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) пенсії за період з 01.03.2017 року по 31.12.2017 року, які полягають у застосуванні обмеження суми пенсії граничним розміром в 10 740,00 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) пенсію за період з 01.03.2017 по 31.12.2017 року без її обмежень максимальним розміром в 10740,00 грн. з урахуванням виплачених сум

В інший частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 112010200