Справа № 1.380.2019.005238
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.005238 пров. № А/857/2594/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участю секретаря судового засідання Цар М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року (ухвалене головуючим суддею Гуликом А. Г. у м. Львові о 13:20 год) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив зобов`язати відповідача провести перерахунок вислуги років та зарахувати йому трирічний строк навчання у Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут до загального військового стажу перебування на військовій службі та внести зміни у відповідні документи.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно не зараховано йому до вислуги років період навчання у Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут, оскільки на момент його навчання законодавством було передбачено таке зарахування, а закони та інші нормативно-правові акти зворотної дії в часі не мають.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що у 1991 році він був зарахований до Львівської республіканської спеціальної школи інтернату (реформовану у Львівський військовий ліцей ім. Героїв Крут) та прийняв військову присягу на вірність народові України, а відповідно до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року початком перебування на військовій службі вважається, зокрема, день прибуття на навчання до військового ліцею, відтак, період його навчання у військовому ліцеї підлягає до зарахування до військової служби.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

В судове засідання на апеляційний розгляд справи учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд справи здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 в період з 1991 року по 1994 рік проходив навчання у Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут, після закінчення якого йому видано атестат про середню освіту звичайного зразка від 22 червня 1994 року № 004996 та направлено для вступу до Військового відділення Львівського державного університету «Львівська політехніка».

Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із рапортом, в якому просив зарахувати час навчання у Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут до загального стажу військової служби.

Листом від 02 вересня 2019 року № 8844 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що навчання у військовому ліцеї не є навчанням у вищому військовому навчальному закладі, а лише підготовкою до вступу у вищі військові навчальні заклади, відтак, період навчання у військових ліцеях не може бути зараховано у загальний строк військової служби, оскільки навчання в такому учбовому закладі не можна вважати проходженням військової служби згідно із Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Львівський військовий ліцей імені Героїв Крут, де навчався позивач, створений з метою підготовки кандидатів для вступу до військово-навчального закладу, а тому відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача провести перерахунок вислуги років та зарахувати позивачу час навчання у Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут до загального військового стажу перебування на військовій службі та внести зміни у відповідні документи.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Частиною першою статті 2 Закону №2232-ХІІ в редакції, яка була чинна на час навчання позивача в ліцеї, було встановлено вичерпний перелік видів військової служби, до яких відносились: строкова військова служба; військова служба за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин; військова служба жінок за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу; військова служба за контрактом прапорщиків і мічманів; військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів кафедр військової підготовки (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів; військова служба за контрактом офіцерського складу.

В редакції статті 2 Закону №2232-ХІІ, що була чинна на момент звернення позивача з рапортом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , до видів військової служби відноситься: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Cтаття 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, що була чинною протягом строку навчання позивача в ліцеї) пов`язувала початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаному у приписі, виданому військовим комісаріатом, - для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

Станом на час виникнення спірних правовідносин жодна норма Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» чи будь-якого іншого закону не відносить період навчання у ліцеї до періоду військової служби.

Так, згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 490 «Про реформу системи військової освіти» Львівський військовий ліцей ім. Героїв Крут, в якому навчався позивач, був утворений на базі Львівської республіканської спеціальної школи-інтернату з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, надання державної допомоги у вихованні дітей сиріт, дітей з багатодітних сімей, а також дітей учасників бойових дій та учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Верховний Суд України в своїх рішеннях (зокрема, від 16 квітня 2013 року у справі №21-107а13, від 1 жовтня 2013 року у справі №21-330а13) неодноразово вказував, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 490 «Про реформу системи військової освіти» військові ліцеї були створені з метою підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів. Вказаною постановою затверджено перелік вищих навчальних закладів, в яких здійснюватиметься військова підготовка студентів.

Львівський військовий ліцей імені Героїв Крут, в якому навчався позивач, відсутній у вказаному переліку.

Отже, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що цей ліцей не є військовим навчальним закладом в розумінні Закону №2232-ХІІ, тому строк навчання позивача не може бути зарахований у загальний строк військової служби, оскільки навчання в такому учбовому закладі не можна вважати проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у статті 2 зазначеного Закону.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №825/1086/17, де вказав, що оскільки коледж, у якому навчався позивач, не є військовим навчальним закладом, у якому особи, що відповідають вимогам Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходять військову службу, то правові підстави для зарахування до загального строку військової служби позивача період навчання його у коледжі відсутні.

За таких обставин, відсутні підстави стверджувати, що відповідач неправомірно не врахував строк навчання позивача у Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут до строку його військової служби.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року у справі № 1.380.2019.005238 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 02.04.2020