Справа № 1.380.2019.004768
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.004768 пров. № А/857/467/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Гавгун С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області про зобов`язання вчинити дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Москаль Р.М. ,

час ухвалення рішення - не вказано,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - не вказано,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, яким просила зобов`язати відповідача виділити їй земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року закрито провадження у справі.

Ухвала мотивована тим, що спір між тими ж сторонами, про той самий предмет та з тієї ж підстави вже вирішено судом в межах адміністративної справи № 2а-4/11. Так, постановою Токмацького районного суду Запорізької області, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2011 року, було відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_1 про спонукання Сокільницької сільської ради виділити їй земельну ділянку для ведення індивідуального будівництва житлового будинку на виконання рішення виконавчого комітету ради від 27.01.1995 року № 15 «Про виділення земельних ділянок під індивідуальну забудову», однак суд вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав Сокільницьку сільську раду вирішити питання щодо виділення ОСОБА_1 земельної ділянки під індивідуальну забудову. Всі інші судові спори, згадані в позові ОСОБА_1 , на думку суду, є похідними та стосуються дій (бездіяльності) та рішень відповідача щодо виконання рішення суду. Також суд зазначив, що у випадку встановлення факту невиконання відповідачем рішення суду в адміністративній справі чи неможливості виконання рішення суду з об`єктивних причин позивач має визначені законом належні способи захисту своїх прав та інтересів шляхом звернення із заявою про встановлення або зміну способу виконання рішення суду, про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду або звернення з позовом про стягнення моральної та/чи матеріальної шкоди. Водночас, повторний розгляд адміністративним судом спору за аналогічним позовом особи щодо спору з відповідачем, щодо якого вже є постанова адміністративного суду, яка набрала законної сили, на переконання суду суперечить засадам адміністративного судочинства. При цьому, суд також зазначив, що відповідно до ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, зокрема, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі, а однією із передбачених ст. 238 цього Кодексу підстав для закриття провадження у справі є наявність таких, що набрали законної сили, постанови чи ухвали суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Встановлені судом обставини, описані вище, свідчать про те, що у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 слід було відмовити, а ухвала про відкриття провадження в адміністративній справі від 23.09.2019 року постановлена внаслідок помилки і суд дійшов висновку, що цю помилку слід усунути шляхом постановлення ухвали про закриття провадження.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржила позивач. Вважає, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, і суд неповно з`ясував обставини, що мали значення для вирішення питання. Просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено такої підстав закриття провадження у справі як помилкове відкриття провадження. При цьому, позивач вважає, що ніякої помилки не існує, а мотиви суду, викладені в оскарженій ухвалі, є передчасними та потребують перевірки в судовому засіданні. Зокрема, позивач посилається на те, що відповідач вже вирішив питання про виділення їй земельної ділянки своїм рішенням від 27.01.1995 року, однак з того часу протиправно ухиляється від виконання свого ж рішення і протиправність таких дій (бездіяльності) встановлена судами різних інстанцій у численних справах за її позовами до Сокільницької сільської ради та її виконавчого комітету. Також позивач зазначає, що разом із копією ухвали про закриття провадження вона отримала відзив відповідача на її позовну заяву. Позивач вважає, що суд першої інстанції, закривши провадження у справі, позбавив її можливості подати відповідь на цей відзив, поданий до того ж з пропуском встановленого строку, що є порушенням її процесуальних прав.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Проаналізувавши зміст наведених вище норм, колегія суддів вважає, що попри різне формулювання, вони є однаковими за своїм змістом та встановлюють аналогічні підстави відмови у відкритті та закриття провадження у справі. При цьому, такі рішення (відмова у відкритті та закриття провадження у справі) породжують однакові правові наслідки, а саме унеможливлюють повторне звернення тієї самої особи з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача.

Також колегія суддів зазначає, що вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Позови, на думку колегії суддів, вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони та підстави і предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Водночас, нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

При цьому, слід зазначити, що підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення. Отже, визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Як встановив суд, рішенням Виконавчого комітету Сокільницької сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області від 27.01.1995 року № 15 «Про виділення земельних ділянок під індивідуальну забудову» ОСОБА_1 було виділено земельну ділянку для ведення індивідуального будівництва житлового будинку.

В зв`язку з тривалим невиконання цього рішення у 2010 році ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області та її виконавчого комітету щодо невиконання ними даного рішення, в якому просила зобов`язати відповідачів виконати рішення та виділити земельну ділянку для ведення індивідуального будівництва житлових будинків в натурі на місцевості у розмірах, передбачених законодавством у сільській місцевості.

Постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 29.04.2011 року у справі № 2а-4/11, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2011 року, адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області та Виконавчого комітету Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області щодо невиконання рішення від 27.01.1995 року № 15 «Про виділення земельних ділянок під індивідуальну забудову» ОСОБА_1 ; зобов`язано Сокільницьку сільську раду Пустомитівського району Львівської області та Виконавчий комітет Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області вирішити питання щодо виділення земельної ділянки під індивідуальну забудову ОСОБА_1 на території Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області у встановленому порядку; в задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Мотивуючи своє рішення, суд вказав, що з боку відповідачів має місце порушення прав ОСОБА_1 щодо справедливого та неупередженого розгляду поданої нею заяви про надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, що полягає в порушенні процедури розгляду заяви про виділення ділянки під забудову.

Також судом встановлено, що на виконання зазначеного рішення суду, яке набрало законної сили, Сокільницька сільська рада прийняла рішення від 27.09.2012 року № 350, яким відмовила ОСОБА_1 у виділенні земельної ділянки для будівництва житлового будинку у зв`язку із відсутністю кварталу житлової забудови.

Позивач оскаржила дане рішення в судовому порядку і постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі № 328/1812/13-а від 16.04.2014 року воно було скасоване.

Також постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 06.12.2017 року у справі № 328/2542/17 було визнано незаконною бездіяльність Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області щодо виділення ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд та зобов`язано Сокільницьку сільську раду Пустомитівського району Львівської області вирішити питання щодо виділення земельної ділянки для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_1 у встановленому законом порядку. У даній справі позивач в обґрунтування позовних вимог також посилалась на невиконання відповідачем рішення від 27.01.1995 року № 15. Суд теж посилався на вказане рішення, а також на обставини, встановлені у справі № 2а-4/11.

В свою чергу, як правильно вказав суд першої інстанції, у справі, що розглядається, сторонами є ОСОБА_1 (позивач) та Сокільницька сільська рада Пустомитівського району Львівської області (відповідач); предмет спору - зобов`язання відповідача вчинити дії, виділити позивачу земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку на виконання рішення Виконавчого комітету Сокільницької сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області щодо виконання рішення від 27.01.1995 року № 15 «Про виділення земельних ділянок під індивідуальну забудову»; підстава позову - тривале ухилення відповідача від виконання вказаного рішення виконкому.

Наведене, на думку колегії судів, свідчить, що позовні вимоги ОСОБА_1 , заявлені у справі, що розглядається, вже були предметом розгляду у іншій адміністративній справі, рішення в якій набрало законної сили.

Враховуючи описані вище обставини та норми законодавства, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що спір між тими ж сторонами, про той самий предмет та з тієї ж підстави вже вирішено судом в межах адміністративної справи № 2а-4/11, а всі інші судові спори, згадані в позові ОСОБА_1 та описані в цьому судовому рішенні, є похідними та стосуються дій (бездіяльності) та рішень відповідача щодо виконання рішення суду.

Наведеним спростовуються твердження позивача про те, що мотиви суду, викладені в оскарженій ухвалі, є передчасними та потребують перевірки в судовому засіданні.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно закрив провадження у справі із зазначених вище підстав.

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що у випадку невиконання відповідачем рішення суду в адміністративній справі чи неможливості виконання рішення суду з об`єктивних причин позивач має визначені законом належні способи захисту своїх прав та інтересів шляхом, зокрема, звернення із заявою про встановлення або зміну способу виконання рішення суду, про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Доводи позивача про те, що суд першої інстанції, закривши провадження у справі, порушив її процесуальні права, а саме позбавив можливості подати відповідь на відзив на позовну заяву, поданий до того ж з пропуском встановленого строку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у відзиві викладаються заперечення проти позову, тобто позиція відповідача по суті спору, а дана справа судом першої інстанції по суті не розглядалась.

З цих же підстав колегія суддів не бере до уваги викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, якими вона обґрунтовує протиправність дії (бездіяльності) відповідача.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 312, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року про закриття провадження у справі № 1.380.2019.004768 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 03 квітня 2020 року