Справа № 200/14429/19-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року справа №200/14429/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року у справі № 200/14429/19-а (головуючий І інстанції Грищенко Є.І., текст рішення складено у приміщенні суду вул. Добровольського, 1, м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення, визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області (далі-відповідач, орган соціального захисту населення), в якій просила:

-визнати незаконним та скасувати рішення про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини;

-визнати протиправною відмову у нарахуванні та виплаті допомоги при народженні дитини;

-зобов`язати призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , за заявою від 16 жовтня 2019 року (а.с.4-6).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року позовні вимоги задоволено частково (а.с. 63-64).

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області від 21 жовтня 2019 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні допомоги при народженні дитини. Зобов`язано відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 державну допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 , за заявою від 16 жовтня 2019 року. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто судові витрати у розмірі 384,20 грн з кожної із сторін.

Відповідач не погодився з вказаним рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій послався на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року і прийняти нове про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що 16.10.2019 року позивач звернулась до відповідача з питання оформлення допомоги при народженні дитини, відповідно до Закону україни «Про державну допомогу сім`ям з дітьми». 22.10.2019 року позивачу було направлено повідомлення № 08/3-03302 про відмову в наданні державної допомоги сім`ям з дітьми з роз`ясненням щодо умов призначення допомоги при народженні дитини, відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми». На думку апелянта, позивач надає неправдиві дані щодо свого місця фактичного проживання. Крім того, позивач надала до суду копію свідоцтва про народження дитини, видане повторно 18 травня 2019 року, а отже позивач мала можливості протягом року після народження дитини виїхати на підконтрольну українській владі територію. Також вважає, що на батьків покладено обов`язок щодо своєчасного звернення до органу соціального захисту населення для призначення допомоги при народженні дитини. Пасивна поведінка позивача стосовно реалізації своїх законних прав, за наявності на те підстав та обставин не може ставитись у вину органу державної влади (а.с. 51-52).

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що строк звернення до органу соціального захисту населення для призначення соціальної допомоги при народженні дитини позивачем пропущено з поважних причин, оскільки вона народила дитину на території Донецької області, яка не контролюється українською владою та у зв`язку із хворобою дитини та відсутністю коштів не мала змоги виїхати на підконтрольну територію українській владі. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін (а.с. 65).

Сторони, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заявили клопотання про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач народила доньку ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 18 травня 2019 року серія НОМЕР_1 (а.с. 13, 37).

16 жовтня 2019 року позивача та її дитину органом соціального захисту населення взято на облік, як внутрішньо переміщених осіб (а.с. 14-15).

З матеріалів справи вбачається, що 16 жовтня 2019 року позивач звернулась до органу соціального захисту населення із заявою про призначення допомоги при народженні дитини.

Рішенням відповідача від 21 жовтня 2019 року позивачу відмовлено у призначенні допомоги сім`ям з дітьми відповідно до т. 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (а.с. 29).

На адвокатський запит, листом від 23 жовтня 2019 року № 08 вх. С-705-5.1-6.2 відповідач повідомив, що оскільки ОСОБА_1 не звернулась до управління за призначенням допомоги протягом 12 місяців з дня народження дитини, підстави для призначення допомоги при народженні дитини відсутні та надав відповідне повідомлення про відмову в наданні державної допомоги сім`ям з дітьми (а.с. 18-19).

Вважаючи вказану відмову протиправною, а рішення незаконним, позивач звернулась до суду із даним адміністративним позовом.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій органу соціального захисту населення щодо відмови у призначенні позивачу допомоги при народженні дитини.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

В статті 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Приписами статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

В силу вимог частини 1 статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі - Закон № 2402-III), з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі-Закон № 2811-XII) та іншими законами України. Зокрема, допомога при народженні дитини є видом державної допомоги сім`ям з дітьми, закріпленим у статті 3 Закону № 2811-XII.

Згідно статті 10 Закону № 2811-XII допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Частиною 7 статті 11 Закону № 2811-XII визначено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Відповідно до пункту 12 Постанови Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04 лютого 2009 року) «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми», допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , як мати малолітньої дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася із заявою про призначення і виплату їй допомоги при народженні дитини до відповідача до якої приєднала копію свідоцтва про народження дитини, яке видано повторно, проте звернення відбулося пізніше 12 місяців з дня народження дитини. Разом з тим, ця обставина не позбавляє позивача та її дитину права на отримання допомоги виходячи з наступного.

Колегія суддів зазначає, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини 7 статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, позивач, у даному випадку, має право на звернення до органу соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 591/610/16-а та від 2 жовтня 2018 року у справі № 495/3711/17.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акту.

Стосовно доводу апелянта про обов`язок батьків своєчасного звернення за вказаною допомогою суд зазначає наступне.

На час народження дитини позивач перебувала в місті Єнакієве Донецької області. Загальновідомим є той факт, що з квітня 2014 року м. Єнакієве є непідконтрольним українській владі. Позивач всупереч своїй волі змушена була змінити місце проживання внаслідок проведення бойових дій що в свою чергу мало наслідком неможливість своєчасного оформлення відповідних документів та звернення за отриманням вказаної допомоги.

Таким чином, враховуючи те, що неповнолітня особа ОСОБА_2 є громадянкою України і має рівні права передбачені Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами, які визначають права та свободи дітей, а допомога, яка призначається вважається власністю дитини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для скасування рішення Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецька Донецької області щодо відмови в отриманні допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 та зобов`язанні відповідача призначити та виплатити позивачу вказану допомогу.

Враховуючи встановлені по справі обставини, суд вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято із дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 243, 244, 250, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року у справі № 200/14429/19-а за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення, визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії- залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року у справі № 200/14429/19-а - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 1 квітня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя І.В. Геращенко

Судді Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова