Справа № 120/3097/19-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3097/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мультян Марина Бондівна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

01 квітня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Смілянця Е. С. Охрімчук І.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 січня 2020 року (рішення ухвалено у м.Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління i3;аціональної поліції у Вінницькій області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 05.08.2019 року №1248 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників" в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби позивача;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 02.09.2019 року №168 о/с про звільнення зі служби в поліції сержанта поліції (0110216) поліцейського сектору реагування патрульної поліції №3 Ямпільського відділення поліції Могилів-Подільського відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області - ОСОБА_1 ;

- поновити його на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №3 Ямпільського відділення поліції Могилів-Подільського відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області з 04.09.2019 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Вінницькій області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за 1 місяць. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до наказу №168 о/с від 02.09.2019 року його було звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про національну поліцію" (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення) з 04.09.2019 року. Позивач вважає, що вказаний наказ є незаконними, порушує його права та суперечать нормам чинного законодавства України, оскільки відповідачем був застосований крайній та надмірно суворий захід дисциплінарного впливу - звільнення зі служби без урахування всіх обставин, зокрема, відповідач повинен був обґрунтувати обраний до застосування вид дисциплінарного стягнення, ступінь тяжкості скоєного дисциплінарного проступку, заподіяну внаслідок проступку шкоду, попередню поведінку працівника, ставлення працівника до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації працівника, а також сам склад та подію ймовірно вчиненого особою дисциплінарного проступку. Крім цього позивач вказує на те, що він був позбавлений права на захист. Позивач вважає, що це є ознакою необґрунтованості прийнятого рішення, що в свою чергу є підставою для скасування спірного рішення та поновлення його на посаді.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11 січня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В апеляційній скарзі зазначає, що його було звільнено незаконно та просить скасувати наказ про звільнення та поновити його на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №3 Ямпільського відділення поліції Могилів-Подільського відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 07.07.2019 року в соціальній мережі «Facebook» на сторінці ОСОБА_6 викладено відеозапис із коментарем: «Ямпільське відділення поліції, ОСОБА_7 це в тебе так захищають громадян патрульні ОСОБА_2 і ОСОБА_5, а прикриває все начальник поліції ХАБАРНИК ОСОБА_7 і це не поодинокий випадок знущання над громадянами Ямполя і Ямпільського району».

З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчиненого дисциплінарного проступку наказом Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 08.07.2019 року №988 призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію.

02.08.2019 року за результатами проведеного службового розслідування складено висновок, яким встановлено наступні порушення чинного законодавства ОСОБА_1 , зокрема: Присяги поліцейського, вимог статті 28 Конституції України, частин 1, 4 статті 7, пункту 1-3 частини 1 статті 18, частини 1 статті 43, частини 1, пункту 2 частини 3, частини 6 статті 45 Закону України «Про Національну поліцію», частини 1, пунктів 1-3, 6, 7 частини З статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, частин 1, З статті 261, частини 1, пункту 1 частини 2 статті 262 КУпАП, пункту 2 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1363, пунктів 2, 6 розділу 3, пункту 10 розділу 4 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 №1376, підпунктів 1-3 пункту 10 розділу 6 Інструкції з організації діяльності чергової служби органів (підрозділів) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 23.05.2017 №440, підпункту 6 пункту 10 Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 01.02.2016 №70, пункту 13 розділу 3 Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.09.2017 №757, абзаців 1-4, 6-8, 10 пункту 1, абзаців 1, 6 розділу 2, пунктів 4-6 розділу 3 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179 та пункту 7 розділу 4 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України.

Наказом Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 05.08.2019 року № 1248 за ряд грубих порушень службової дисципліни, які виразилися у приниженні честі та гідності громадянина, безпідставному застосуванні спеціальних засобів, висловлюванні нецензурних слів відносно затриманого, внесенні до адміністративних матеріалів недостовірних відомостей, неповідомлення про затримання особи регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги, залишенні зброї без нагляду, керуванні службовим транспортом засобом без проходження передрейсового інструктажу і медичного огляду та перешкоджанні проведенню службового розслідування, до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 02.09.2019 №168 о/с поліцейського сектору реагування патрульної поліції №3 Ямпільського відділення поліції Могилів-Подільського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області сержанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 04.09.2019 року за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Вважаючи протиправними вищенаведені накази Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами про їх скасування, при цьому просив поновити його на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на позивача правомірно накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції, у зв`язку із наявністю факту вчиненого ним неправомірних дій відносно іншого громадянина України, а тому відсутні підстави для поновлення позивача на службі в органах Національної поліції.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким у позові відмовлено, суд апеляційної інстанції враховує таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580-VIII) у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно із статтею 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Частиною 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 року №1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Під час виконання службових обов`язків поліцейському, зокрема заборонено: перебувати на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, уживати тютюнові вироби під час безпосереднього виконання службових обов`язків і в невстановленому місці.

Відтак, законодавець встановив підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку.

У свою чергу, недотримання поліцейським зазначених вище вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

За приписами частини 1 статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Таким чином, законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінально-правого та дисциплінарно-правового аспектів.

Натомість, як визначено частиною 2 статті 19 Закону №580-VIII підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Статтею 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут) визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту передбачені такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до частини першої статті 15 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

На виконання вимог Дисциплінарного статуту наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі Порядок), зареєстрований у Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807.

Пунктом 4 Розділу V Порядку встановлено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пунктів 1,2,5 Розділу VI Порядку зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу. Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку.

Як вбачається з матеріалів справи, службовим розслідуванням встановлено, що на відеозаписі, розміщеному в мережі Інтернет зафіксовано, як громадянин ОСОБА_3 знаходиться в кімнаті, з якої є вхід до чергової частини відділення поліції, в положенні присівши. До ОСОБА_3 підходить сержант поліції ОСОБА_1 та наносить один удар гумовим кийком в область правої ноги. Після нього ОСОБА_1 наказує ОСОБА_3 присідати та погрожує нанесенням тілесних ушкоджень. При цьому, звертаючись до ОСОБА_3 , поліцейський виражався нецензурними словами.

Таким чином, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 грубо порушив вимоги статті 7, пункту 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про Національну поліцію», що виразилось у приниженні гідності та безпідставному застосуванні спеціального засобу - гумового кийка. Також під час спілкування із ОСОБА_3 сержант поліції ОСОБА_1 порушив абзаци 1-3, 6-8, 9 пункту 1, абзацу 1 пункту 2 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179.

Крім того, службовим розслідуванням встановлено, що під час добового чергування з 02.07.2019 на 03.07.2019 року були встановленні інші порушення допущені ОСОБА_1 .. Так, відповідно до книги видачі й приймання озброєння та спеціальних засобів (розпочатої 13.04.2019 року) сержант поліції ОСОБА_1 на добове чергування отримав автоматичну зброю. Із записів з камер спостереження встановлено, що при доставлені ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заходить до підрозділу без автоматичної зброї. І лише через декілька хвилин ОСОБА_4 виходить зі службового автомобіля тримаючи її в положенні за спиною. Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 грубо порушили вимоги Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 01.02.2016 року №70.

Згідно журналу обліку виїзду та повернення транспортних засобів Ямпільського відділення поліції старший лейтенант поліції ОСОБА_4 02.07.2019 року записав на виїзд службовий автомобіль «Renault Duster» д.н.з. НОМЕР_1 на синьому фоні. Він же пройшов передрейсовий інструктаж (відповідний запис у журналі проведення інструктажів особам, які керують службовим автотранспортом) та медичний огляд (запис у журналі медичного огляду водіїв). Однак, із відеозаписів видно, що службовим автомобілем керує не ОСОБА_4 , а сержант поліції ОСОБА_1 , який не проходив передрейсового інструктажу та медичного огляду, що підтверджується відповідними журналами. Вказане є грубим порушенням вимог Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.09.2017 №757.

У висновку зауважено, що відповідно до довідки, огляд на стан сп`яніння ОСОБА_3 проведено о 05:50 год, а згідно з протоколом адміністративного затримання, в цей час ОСОБА_3 , був доставлений до відділення поліції. Таким чином, є підстави вважати, що ОСОБА_1 внесено завідомо неправдиву інформацію до протоколу адміністративного затримання.

Так, із відеозапису, розміщеному в мережі Інтернет дійсно зафіксовано, як сержант поліції ОСОБА_1 наносив один удар гумовим кийком, однак даний удар приходився в область лави, яка знаходилася біля ОСОБА_3 , а не правої ноги, як зазначено у висновку.

Разом із тим, ОСОБА_1 дійсно наказував ОСОБА_3 присідати та погрожував нанесенням тілесних ушкоджень, при цьому, звертався до ОСОБА_3 нецензурною лайкою.

Решта обставини підтверджується поясненнями наданими відповідними посадовими особами поліції під час проведення службового розслідування.

Суд також враховує, що хоча застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи - керівника, з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Колегія суддів вважає, що недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення яких до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, своїми діями позивач вчинив проступки несумісні з подальшим проходженням служби в Національній поліції України. Скоєння позивачем дисциплінарних проступків стало можливим унаслідок відвертого ігнорування та недотримання ним вимог Дисциплінарного статуту, Закону України «Про Національну поліцію», Правил етичної поведінки поліцейських.

Твердження скаржника про незаконність рішень щодо його звільнення у зв`язку із недоведеністю його вини є необґрунтованими, оскільки враховуючи встановлені службовим розслідуванням обставини, з якими погоджується апеляційний суд, вони в достатній мірі підтверджують факти вчинення позивачем дисциплінарних проступків, тому суд приходить висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки матеріалами службового розслідування встановлено факти порушення позивачем службової дисципліни, тому при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а позивачем в ході розгляду справи не доведено обставин, на яких ґрунтуються його позовні та апеляційні вимоги, в той час як відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, суду доведено належними та допустимими доказами наявність у діяннях позивача порушень службової дисципліни, на підставі чого позивача правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у пункті 45 рішення в справі «Бочаров проти України», пункті 53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», пункті 43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, пункт 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 квітня 2020 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Смілянець Е. С. Охрімчук І.Г.