Справа № 360/991/20
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2020-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

03 квітня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/991/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання дій незаконними та визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 09 вересня 2019 року у виконавчому провадженні № 59904443,

ВСТАНОВИВ:

06 березня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі - відповідач), в якій позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Швалік О.М. від 09 вересня 2019 року по виконавчому провадженню № 59904443 про накладання штрафу в сумі 1700,00 грн.

Ухвалою суду від 11 березня 2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху; запропоновано позивачу протягом 7-ми (семи) днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду: позовної заяви, оформленої з дотриманням вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, та її копії для вручення відповідачу; документального підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду; належним чином завіреної копії відповіді Головного територіального управління юстиції у Луганській області на скаргу від 29 січня 2020 року.

Ухвалою суду від 20 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та продовжено строк усунення недоліків; запропоновано позивачу протягом 10 (десяти) днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду: заяви про поновлення строку звернення до суду та документального підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з 09 грудня 2019 року.

27 березня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) на виконання ухвали суду від 20 березня 2020 року позивачем надано заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначено, що на утриманні позивача знаходиться дитина, яка потребує уваги матері, дитина навчається в школі. Через виклики до правоохоронних органів та виконавчої служби позивач залишається без доходу. Позивач вимушена оскаржувати 5 постанов, винесених щодо неї ВДВС Лисичанського МУЮ.

Розглянувши заяву про поновлення процесуального строку, суд зазначає таке.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням, а її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Частиною другою статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України позовну заяву у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що позивач зверталась до Луганського окружного адміністративного суду щодо визнання незаконними та скасування постанов про накладення штрафів від 09 вересня 2019 року у виконавчому провадженні ВП № 59904672 (справа № 360/4857/19); від 16 вересня 2019 року по виконавчому провадженню № 59904672 (справа № 360/4858/19); від 13 вересня 2019 року у виконавчому провадженні № 59983161 (справа № 360/4882/19); від 09 вересня 2019 року у виконавчому провадженні № 59904443 (справа № 360/4883/19) та від 16 вересня 2019 року у виконавчому провадженні ВП № 59904443 (справа № 360/4884/19).

24 грудня 2019 року справа № 360/4858/19 розглянута за участю позивача та її представника.

Розгляд справи № 360/4884/19 та № 360/4857/19 здійснено 22 січня 2020 року без участі позивача у письмовому провадженні.

Ухвалою суду від 16 грудня 2019 року у справі № 360/4882/19 позовну заяву про визнання протиправною та скасування постанови від 13 вересня 2019 року у виконавчому провадженні № 59983161 про стягнення штрафу повернуто позивачу.

Ухвалою суду від 02 грудня 2019 року у справі № 360/4883/19 позовну заяву щодо визнання незаконною та скасування постанови від 09 вересня 2019 року у виконавчому провадженні № 59904443 повернуто позивачу.

Судом встановлено, що позивач, отримавши 09 грудня 2019 року ухвалу суду у справі № 360/4883/19 від 02 грудня 2019 року про повернення позову, повторно звернувся до суду з адміністративним позовом лише 06 березня 2020 року.

При цьому, суд в ухвалі від 20 березня 2020 року врахував відсутність у позивача постійного заробітку починаючи з 09 листопада 2019 року та визнав це поважною підставою для відстрочення сплати судового збору, а тому відсутність коштів на сплату судового збору вважає поважною причиною для заявлення клопотання про його відстрочення (розстрочення), а не для пропуску строку звернення до суду.

З наведеного слідує, що з 09 грудня 2019 року позивач мала можливість звернутись до суду з новим позовом щодо оскарження постанови про накладення штрафу від 09 вересня 2019 року у виконавчому провадженні № 59904443.

Разом з цим позивач звернулась до суду з відповідним позовом лише 06 березня 2020 року, тобто з пропуском десятиденного строку.

Суд наголошує, що Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку, який у цивільному та господарському судочинстві визначений як строк позовної давності, а в адміністративному - строк звернення до суду.

У питаннях визначення строків одразу закладена певна суперечність між інтересами однієї сторони, яка наполягає на безумовному застосуванні процесуальних строків, та інтересами іншої сторони, яка вважає, що строк варто поновити; умовний конфлікт між принципом правової визначеності та принципом права на судовий захист, обидва з яких є елементами принципу верховенства права.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Правова визначеність є універсальним правовим інститутом, дія якого поширюється на такі важливі сфери правовідносин між державою та особою, як реалізація і забезпечення прав і свобод людини і громадянина, встановлення юридичної відповідальності, підстав та порядку притягнення до такої відповідальності, неприпустимість дій і бездіяльності органів влади, спрямованих на необґрунтоване обмеження прав і свобод людини.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Зазначена позиція також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, та, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення "Девеер проти Бельгії", "Голдер проти Сполученого Королівства").

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до суду із даними вимогами, суд враховує принцип верховенства права та судову практику Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи (справа "Ілхан проти Туреччини" від 27 червня 2000 року).

Разом з цим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Але зазначені обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами того, що особа не мала реальної можливості дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Крім того, кажучи про принцип рівності сторін, Європейський Суд з прав людини зазначає, що кожній стороні мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, якій не ставить її у невигідне становище стосовно свого противника (рішення у справі "Бацаніна проти Росії" від 26 травня 2009 року). Вказані принципи допомагають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому, й саме питання застосування строку звернення до суду тісно пов`язано з їх реалізацією.

У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Європейський Суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.

Згідно із частиною першою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Посилання позивача на пропуск строку звернення до суду через хворобу дитини суд вважає безпідставним, оскільки позивачем надано докази перебування дитини на лікуванні лише з вересня 2019 року до 10 жовтня 2019 року, а суд пропонував позивача обґрунтувати поважність пропуску строку звернення до суду з 09 грудня 2019 року (дата отримання ухвали у справі № 360/4883/19 від 02 грудня 2019 року про повернення позову). Доводи щодо постійного оскарження постанов державних виконавців, що перешкодило своєчасно звернутись до суду з даним позовом також є необґрунтованими, так як за даними КП «Діловодство спеціалізованого суду» Луганського окружного адміністративного суду 11 та 13 листопада 2019 року позивачем дійсно подано п`ять позовних заяв, розгляд яких завершено судом 22 січня 2020 року, при цьому лише справа № 360/4858/19 розглянута за участю позивача 24 грудня 2019 року, інші справи розглянуто у письмовому провадженні.

Доказів зайнятості в інших судових процесах позивачем не надано.

Відсутність коштів на сплату судового збору суд вважає поважною причиною для звернення з клопотанням про його відстрочення (розстрочення), а не для пропуску строку звернення до суду, про що зазначено судом в ухвалі від 20 березня 2020 року.

Порядок досудового врегулювання спору позивачем також не дотримано.

З огляду на зазначені обставини суд дійшов висновку, що позивачем пропущено передбачений КАС України десятиденний строк звернення до суду, а надані на виконання ухвали суду від 20 березня 2020 року обґрунтування причин пропуску цього строку суд вважає не поважними.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність повернення позивачу позовної заяви з усіма доданими до неї матеріалами.

Суд звертає увагу на те, що згідно з приписами частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 133, 169, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання дій незаконними та визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 09 вересня 2019 року у виконавчому провадженні № 59904443 повернути позивачу.

Копію ухвали разом з позовною заявою і доданими до неї документами невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяТ.В. Смішлива