Справа № 240/10115/19
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/10115/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Токарева М.С.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

31 березня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у якому просив:

- визнати протиправною відмову Житомирського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області в призначенні мені пенсії за вислугою років на пільгових умовах відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та зобов`язати зарахувати до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років на пільгових умовах відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періоду роботи на Житомирському комунальному стоматологічному підприємстві "Стоммакс" з 04.10.2004 по 06.08.2008 на посаді зубного лікаря. Виплату пенсії провести з 27.02.2019 - з моменту звернення до відповідача.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1933 року №909 (із наступними змінами), згідно з яким до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи в лікарняних закладах на посадах: лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад). При цьому, згідно із приміткою 2 Переліку, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості закладів і установ.

Обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, здійснюється відповідно до Переліку на підставі записів, проведених в трудовій книжці заявника. Коли в трудовій книжці особи проведено записи, що вона працює на посадах та у закладах, передбачених Переліком, такій особі зараховуються до спеціального стажу ці періоди роботи. У разі відсутності необхідних записів у трудовій книжці особи, приймаються додаткові документи, підтверджуючі роботу заявника на посадах та у закладах, передбачених Порядком.

Згідно з записами трудової книжки позивач працював з 04.10.2004 по 06.08.2008 року на посаді зубного техніка в Житомирському комунальному стоматологічному підприємстві "Стоммакс", тобто в закладі, що не передбачені Переліком, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909, тому вищезазначений період не може бути врахований до спеціального стажу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 27.02.2019 року про призначення пенсії за вислугу років.

Листом №С-285 від 21.05.2019 року Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило ОСОБА_1 , що до стажу роботи за вислугу років не зараховано період роботи з 04.10.2004 по 06.08.2008 року на посаді зубного техніка в комунальному підприємстві "Стоммакс", оскільки він є закладом, що не передбачений Переліком, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909, тому вищезазначені періоди не можуть бути зараховані до спеціального стажу.

При цьому, що згідно записів у трудовій книзі посадою на яку було призначено позивача є посада зубного лікаря, а не посада зубного техніка, як вказує відповідач.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

В силу ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, згідно з п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 року не менше 25 років та після цієї дати з 01.04.2015року по 31.03.2016 року - не менше 25 років 6 місяців, з 01.04.2016 року по 31.03.2017 року не менше 26 років.

До досягнення 55-річного віку, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, які в період до 01.01.2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше 25 років 6 місяців.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року за № 909 (далі - Перелік № 909).

За змістом розділу 2 Переліку № 909 до закладів і установ охорони здоров`я відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри, аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії, медико-соціальні експертні комісії, бюро судово-медичної експертизи, медичні відділи протезних підприємств.

Визначення поняття "заклад охорони здоров`я" міститься у статті 3 Закону України від 19.11.1992 року № 2801-XII "Основи законодавства України про охорону здоров`я" (далі - Закон № 2801-XII), згідно з якою це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Заклади охорони здоров`я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців. Порядок і умови створення закладів охорони здоров`я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної практики, виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами визначаються актами законодавства України.

Акредитація закладу охорони здоров`я (далі - акредитація) - це офіційне визнання наявності у закладі охорони здоров`я умов для якісного, своєчасного, певного рівня медичного обслуговування населення, дотримання ним стандартів у сфері охорони здоров`я, відповідності медичних (фармацевтичних) працівників єдиним кваліфікаційним вимогам. (Пункту 1 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.1997 року № 765 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Виходячи з положень зазначених нормативних актів, заклад офіційно набуває статусу закладу охорони здоров`я на підставі державної акредитації.

Відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, покликався на те, що підприємство, в якому позивач працював зубним техніком, не відносяться до закладів охорони здоров`я, а тому позивач не здобув спеціального стажу за вказаний період.

Як свідчать матеріали справи, комунальне підприємство "Стоммакс" є закладом охорони здоров`я, що підтверджуються наявною у матеріалах справи акредитаційним сертифікатом.

За таких обставин, позивач в період з 02.01.1992 по 01.09.2017 року працював на посаді зубного техніка в закладах охорони здоров`я, що підлягає зарахуванню до спеціального стажу, необхідного для набуття права на призначання пенсії за вислугу років відповідно до вимог п. "е" ст.55 Закону.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач безпідставно не зарахував до стажу роботи за вислугу років не період роботи ОСОБА_1 з 04.10.2004 по 06.08.2008 року на посаді зубного лікаря в комунальному підприємстві "Стоммакс".

Вірним є також висновок, щодо відмови у задоволенні позовної вимоги, про проведення виплати пенсії із 27.02.2019 року, оскільки, задоволенню вказаної вимоги, передують дії відповідача по врахуванню до спеціального стажу позивача період роботи, що дає право на пенсію за вислугу років.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції стосовно зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.02.2019 року та зарахувати до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років на пільгових умовах відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періоду роботи у Житомирському комунальному стоматологічному підприємстві "Стоммакс" з 04.10.2004 по 06.08.2008 року на посаді зубного лікаря.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей

З огляду на вимоги Конвенції та практику Європейського суду з прав людини ("Спорронг та Льонрот проти Швеції") до правовідносин щодо отримання пенсії слід застосовувати засади юридичної визначеності, зокрема в частині права особи на розумні очікування "мирного володіння майном".

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Матохнюк Д.Б.