Справа № 320/365/19
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2020-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2020 року м. Київ Справа № 320/365/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Харченко С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України у Київській області
провизнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача, що виявилась у невиплаті позивачу за період з 01.06.2017 по 31.10.2018 нарахованої пенсії; зобов`язання відповідача здійснити позивачу виплату нарахованої за період з 01.06.2017 по 31.10.2018 пенсії у загальному розмірі 24674,36 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що невиплата відповідачем нарахованої їй пенсії з підстав відсутності затвердженого Кабінетом Міністрів України спеціального порядку виплати заборгованості з пенсійних виплат внутрішньо переміщеним особам є протиправною та такою, що порушує її право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 відкрито провадження у даній справі та вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, про що свідчать наявні у матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень (а.с. 20, 21).

Представник відповідача позов не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що посадові особи Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Так, представник відповідача пояснив, що у зв`язку з відсутністю затвердженого Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам за минулий період відповідач позбавлений можливості здійснити виплату позивачу заборгованості з пенсійних виплат за період з 01.06.2017 по 31.10.2018.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 здійснено заміну відповідача - Ірпінське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області - його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є громадянкою України, як внутрішньо переміщена особа перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за віком у відповідності до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Вказані вище обставини не заперечуються відповідачем та підтверджується даними, наведеними у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11.09.2018 № , пенсійному посвідченні серії НОМЕР_2 , виданому позивачу 07.12.2011 Пенсійним Фондом України (а.с. 9-10, 11,14).

У грудні 2018 року позивач звернулась до Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської із заявою про виплату нарахованої їй у період з 01.06.2017 по 31.10.2018 пенсії.

Листом від 09.01.2019 № 672/С-03 Ірпінське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області повідомило позивача про те, що виплату пенсії за віком за наведений вище період буде проведено територіальним органом Пенсійного фонду України після затвердження Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати пенсій за минулий період.

З огляду на викладене, позивач звернулась до суду за захистом порушеного права з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості, гарантоване громадянам України частиною першою статті 46 Конституції України.

При цьому за змістом пунктів 1 та 6 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

В силу положень частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з положеннями частини першої статті 5 Закону № 1058-IV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

При цьому порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням та використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування визначається виключно цим Законом (частина друга статті 5 Закону № 1058-IV).

Таким чином, нормативно-правовим актом, який визначає порядок виплати пенсії (який є складовою порядку здійснення пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV.

Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися лише у випадках, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу згідно з положеннями частини першої статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів (частина друга статті 46 Закону № 1058-IV).

При цьому преамбулою до Закону № 1058-IV встановлено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

У свою чергу зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін.

З аналізу вказаних вище правових норм вбачається, що порядок проведення пенсійних виплат визначається та підлягає зміні лише у випадках, прямо передбачених законом, прийняття якого у свою чергу належить до виключної компетенції Верховної Ради України.

У свою чергу жодних змін до Закону № 1058-IV з приводу строків виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, а також заборгованості з пенсійних виплат цим особам, Верховною Радою України не приймалось.

Як вже зазначалось судом вище, відмовляючи позивачу у проведенні пенсійних виплат за минулий період, відповідач посилається на відсутність окремого порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

При цьому, факт невиплати позивачу нарахованої у період з 01.06.2017 по 31.10.2018 пенсії у сумі 24674,36 грн відповідачем не заперечується.

У зв`язку з цим суд звертає увагу відповідача на те, що відсутність затвердженого Кабінетом Міністрів України окремого порядку проведення пенсійних виплат за минулий період, що визначає механізм реалізації права на отримання невиплаченої суми пенсії, не є підставою для позбавлення особи такого права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07.02.2014 справа «Пічкур проти України» зазначив, що користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, у вказаному рішенні Європейського Суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким ніхто не може бути позбавлений права на пенсію та її одержання за відсутності підстав, визначених законом.

Згідно з положеннями частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оцінюючи бездіяльність Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, що виявилась у невиплаті позивачу у період з 01.06.2017 по 31.10.2018 нарахованої пенсії, на її відповідність положенням частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у виплаті заборгованості з пенсійних виплат за наведений вище період, діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією України та Законом № 1058-IV.

З огляду на викладене бездіяльність Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, що виявилась у невиплаті позивачу за період з 01.06.2017 по 31.10.2018 нарахованої пенсії, суд вважає протиправною та такою, що не ґрунтуються на вимогах чинного пенсійного законодавства України.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити позивачу виплату нарахованої за період з 01.06.2017 по 31.10.2018 пенсії, суд враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративний суд, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

У свою чергу ознакою дискреційних повноважень є право суб`єкта владних повноважень приймаючи рішення, вчиняючи дії чи утримуючись від їх вчинення, діяти з певною свободою розсуду, тобто можливістю обрати одне з кількох юридично допустимих рішень.

Враховуючи, що алгоритм дій територіальних органів Пенсійного фонду України щодо порядку та строків виплати пенсій, призначених відповідно до положень Закону № 1058-IV, чітко визначений чинним пенсійним законодавством, суд вважає, що задоволення вимоги про зобов`язання відповідача вчинити вказані дії не є втручанням у компетенцію суб`єкта владних повноважень.

За наведених обставин, беручи до уваги те, що право позивача на виплату пенсії за віком та її статус як внутрішньо переміщеної особи відповідачем не заперечується, з огляду на те, що територіальним органом Пенсійного фонду України проведено нарахування пенсійних виплат, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача здійснити позивачу виплату нарахованої за період з 01.06.2017 по 31.10.2018 пенсії.

При цьому в силу приписів частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду, зокрема, про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про наявність підстав для негайного виконання рішення суду в частині виплати позивачу пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин витрати позивача у сумі 768,40 грн, пов`язані зі сплатою судового збору, підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 194, 205, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити.

1.Визнати протиправною бездіяльність Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (ідентифікаційний код 41248152, місцезнаходження: вул. Шевченка, 4, м. Ірпінь, Київська область, 08200), що виявилась у невиплаті ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) нарахованої за період 01.06.2017 по 31.10.2018 пенсії.

3.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код: 22933548, місцезнаходження: вул. Ярославська, 40, м. Київ, 04071) здійснити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) виплату нарахованої за період з 01.06.2017 по 31.10.2018 пенсії у загальному розмірі 24674,36 грн.

4.Звернути рішення до негайного виконання в частині присудження виплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

5.Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код: 22933548, місцезнаходження: вул. Ярославська, 40, м. Київ, 04071) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його складання.

Суддя Харченко С.В.