Справа № 520/255/20
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2020-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2020 р. № 520/255/20
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горшкової О.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, буд. 6,м. Київ,03168) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, скасування протоколу,

В С Т А Н О В И В :
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у не вирішенні питання призначення та нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на підставі довідки МСЕК від 22.12.2014р.;

- визнати протиправним та скасувати п. 22 протоколу №77 від 21.06.2019р. рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання про призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно вимог: ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та в Порядку затвердженим Постановою КМУ №975 від 25.12.2013р., та Наказом Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року на підставі довідки МСЕК від 22.12.2014р.;

- зобов`язати Міністерство оборони України відповідно до ст. 382 КАС України подати у 45 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позову зазначив, що Міністерством оборони України допущено протиправну бездіяльність. яка полягає у не вирішенні питання призначення та нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на підставі довідки МСЕК від 22.12.2014р. Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Відповідач, Міністерство оборони України, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства, а тому відсутні підстави для призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У період з 23.03.2020 року по 27.03.2020 року та 31.03.2020 року, суддя Горшкова О.О. перебувала у відпустці.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 17.11.1984 року по 06.12.1986 року проходив військову службу у Збройних силах та з 20.08.1985 року по 02.12.1986 року приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан в складі військової частини НОМЕР_1 .

Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Як свідчать матеріали справи, під час проходження військової служби позивач отримав рубці на обличчі, які являються наслідком загоєння вогнепальних осколкових поранень; рубці на правому стегні і правої гомілки, які являються теж наслідком загоєння наскрізних кульових поранень; зазначені поранення у позивача могли бути отримані в терміни, зазначені засвідчуваних позивачем в періоді бойових дій в Республіці Афганістан. Крім того, у позивача мають стійкі залишкові явище перенесеної черепно-мозкової травми з лікворної гіпертензією, вестибуло-атактіческім синдромом, синкопальними станами, які можуть бути наслідком перенесеної контузії головного мозку в період бойових дій в Республіці Афганістан, що підтверджується копіями висновку експерта ХОБСМЕ № 7454 від 08.10.2007 року, виписки з історії хвороби № 1469.

Внаслідок отриманих поранень та у зв`язку з захворюванням, що пов`язане з виконанням військових обов`язків при проходженні військової служби у місцях, де велися бойові дії, позивачу вперше встановлено ІІІ групу інвалідності (довідка МСЕК серії ХАР-05 № 006263 від 26.11.2007 р.), після повторного огляду з 01.01.2015 року - встановлено ІІ групу інвалідності, що підтверджено копією довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії Серії 10 ААБ № 201849 від 22.12.2014 року.

Судом встановлено, що 12.10.2017 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою та усіма належними додатками стосовно призначення йому виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності ІІ групи, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Проте, ІНФОРМАЦІЯ_2 було повідомлено позивача про відсутність підстав для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності.

Не погоджуючись із позицією Харківського ОВК позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.02.2018 року по справі № 820/270/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неподання у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року "Про затвердження порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги" та Наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 подати висновок (за формою Додаток 13 Наказу № 530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства оборони України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року "Про затвердження порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги" та Наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року.

З інформації, що міститься на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що зазначена постанова суду набрала законної сили 14.05.2018 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання судового рішення від 21.02.2018 року по справі № 820/270/18 ІНФОРМАЦІЯ_2 було направлено до МО України документи для вирішення питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом № 69 від 06.07.2018 року (пункт 17 протоколу) рядовому в запасі ОСОБА_1 , (Харківський ОВК) відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки Міністерство оборони України не здійснювало розрахунок під час звільнення з Прикордонних військ КДБ СРСР. ОСОБА_1 , 06.12.1986 року звільнено зі стокової військової служби, 26.11.2007 року під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок отриманого поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, в країнах, де велися бойові дії, з 17.12.2012 року під час повторного огляду встановлено інвалідність - ІІ групи внаслідок отриманого поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, в країнах, де велися бойові дії. На день звільнення з військової служби заявник проходив службу в Прикордонних військах КГБ СРСР. Згідно з п.17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 року № 975 та п.6 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби. Крім того зазначено, згідно зі статтею 23 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військова формування та правоохоронні органи. Таки чином, витрати пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в прикордонних військах мають здійснюватись Державною прикордонною службою України.

Позивач, вважаючи вказане рішення МО України противоправним, звернувся з позовом до суду.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 року по справі № 520/10854/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправним, скасування протоколу та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправним та скасовано пункт 17 протоколу № 69 від 06.07.2018 року рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) повторно подати висновок за формою (додаток 13 Наказу № 530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів, Міністерству оборони України, про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», та в Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року та Наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року.

Зобов`язано Міністерство оборони України (, 03168, м. Київ, вул. Повітрофлотський, 6) вирішити питання про призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», та в Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року та Наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року.

В подальшому, на виконання вказаного рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 року по справі № 520/10854/18, комісією Міністерства оборони України прийнято рішення № 77 від 21.06.2019 року (пункт 22), яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки оскільки інвалідність заявнику встановлена понад 3-місячний термін.

Так, на думку позивача, бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у не вирішенні питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з підстав встановлення йому інвалідності в наслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби є протиправною у зв`язку із чим, він звернувся до суду.

Щодо правового регулювання спірних правовідносин, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі по тексту - Закон України № 2232-XII).

Відповідно до статті 41 Закону України № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 року, який встановлює єдину систему соціального захисту військовослужбовців, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

За визначенням статті 1 вищевказаного Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Суд зазначає, що предметом спору у межах даної справи, є вимога про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги позивачу як інваліду ІІ групи, яка йому встановлена з 01.01.2017 року.

Так, як вбачається зі змісту спірного рішення Міністерства оборони України від 21.06.2019 року № 77 (пункт 22) та відзиву на позов, Міністерством оборони України відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність позивачу встановлена понад тримісячний термін після звільнення з військової служби (позивача звільнено у 1986 році, групу інвалідності встановлено у 2017 році).

За правилами п.3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, моментом виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення інвалідності, а тому, застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії - Закон України №2011-ХІІ в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017.

Так, частиною 2 статті 16 Закону України №2011-ХІІ вказано, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби; встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

За приписами ч.2 ст. 2 Закону № 2232-XII, проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Згідно з ч. 6 ст. 2 цього ж Закону, існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

В контексті спірних правовідносин саме частина шоста статті 16 Закону України №2011-XII, є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема: допомоги - військовослужбовці строкової військової служби; визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби; відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

Отже, Законом встановлена умова, за якої право на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає, і вказана умова полягає в обмеженні проміжком часу - три місяці від дня звільнення зі служби.

Як зазначалося судом раніше та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив діючу військову службу у Збройних силах з 17.11.1984 року по 06.12.1986 року, та з 20.08.1985 року по 02.12.1986 року у складі діючої армії під час бойових дій (виконання інтернаціонального обов`язку) в Демократичній Республіці Афганістан, що підтверджується копією військового квитка. Так, у 2017 році під час огляду органами МСЕК позивачу встановлено інвалідність ІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що також підтверджено довідкою МСЕК.

Оскільки у спірному випадку інвалідність позивачу встановлена у зв`язку із захворюванням, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країнах, де велись бойові дії більше ніж через 30 років після звільнення з військової служби, а ІІ групу інвалідність встановлено 01.01.2017 року, тобто після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, то право на отримання одноразової грошової допомоги у позивача не виникає.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 року у справі №750/5074/17 та постанові від 12.02.2019 року у справі №816/1458/18.

Тому, оскаржуване рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань № 77 від 21.06.2019 року (пункт 22), пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом засідання комісії прийнято в порядку, у спосіб та в межах наданих законом повноважень, тому підстави для його скасування відсутні.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованим та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, скасування протоколу- залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Горшкова