Справа № 497/438/2020
Суддя: Кодінцева С. В.
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/438/2020
Провадження № 2-а/497/13/2020
УхВАЛа

06.04.2020 року м.Болград

Суддя Болградського районного суду Одеської області, Кодінцева С.В., ознайомившись з матеріалами адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до керуючого ліквідатора підприємства банкрота ДП «Болградський мясокомбінат» ВАТ «Одесамясо» Дворніченка Олександра Олексійовича про порушення кримінальної справи за фактом шахрайства, про визнання неправомірними дій арбітражного керуючого, відшкодування компенсації матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, звернулися до суду 03.04.2020 року з вищеназваним позовом, та просять постановити рішення, яким:

-порушити кримінальну справу за фактом шахрайських дій відповідача відносно ОСОБА_4 ;

-визнати неправомірними дії арбітражного керуючого ліквідатора Дворніченка О.О. відносно позивачів та третіх осіб;

-розглянути питання про компенсацію матеріальної шкоди позивачам та третім особам після уточнення розрахунків на підставі витребуваних судом документів за клопотанням позивачів.

Свої вимогі мотивують тим, що 11.04.2012 року постановлено судове рішення про відкриття провадження в справі про банкрутство юридичної особи ДП «Болградський мясокомбінат».

19 жовтня 2012 року постановлено судове рішення про визнання юридичної особи ДП «Болградський мясокомбінат» банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

16 травня 2014 року відсторонено від виконання обов`язків ліквідатора арбітражного керуючого ДП «Болградський мясокомбінат» Дворніченка О.О..

03 жовтня 2014 року здійснена державна реєстрація припинення юридичної особи ДП «Болградський мясокомбінат» в зв`язку з визнанням його банкрутом.

Позивачі та треті особи стверджують, що керуючим ліквідатором підприємства банкрута ДП «Болградський мясокомбінат» було суттєво порушено ліквідаційну процедуру.

Детально вивчивши зміст позовної заяви, суд дійшов наступного висновку.

Положеннями ч.1 ст.20 КАС України визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо:

оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій;

уточнення списку виборців;

оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум;

оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;

3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо:

примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства;

примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1 - 3 частини першої цієї статті;

5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років".

Таким чином, заявлені вимоги за вказаним позовом не підсудні Болградському районному суду Одеської області, тобто місцевому загальному суду як адміністративному суду.

Позовні вимоги в частині порушення кримінальної справи за фактом шахрайських дій відповідача відносно ОСОБА_4 мають вирішуватися в порядку КПК України.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Початок досудового розслідування регламентується статтею 214 КПК України, а саме:

Ч.1 - слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Ч.2 - досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Ч.3 - здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом…

Ч.4 - слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Викладене свідчить, що заява про вчинений злочин подається не до суду, а до правоохоронних органів.

Щодо вимог в частині визнання неправомірними дії арбітражного керуючого ліквідатора ОСОБА_6 та відшкодування матеріальної шкоди, завданої в наслідок таких дій, то такі вимоги мають розглядатися в порядку господарського судочинства.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

Ч.8 цієї статті - справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

Кодекс України з процедур банкрутства встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Розділом I Кодексу України з процедур банкрутства регламентована діяльність арбітражного керуючого.

Стаття 25 цього Кодексу визначає підстави для відшкодування шкоди, заподіяної з вини арбітражного керуючого:

1. Шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних дій арбітражного керуючого, відшкодовується відповідно до закону.

2. Шкода, заподіяна особі внаслідок неумисних дій або помилки арбітражного керуючого, відшкодовується за рахунок страхової виплати.

3. Шкода, заподіяна особі внаслідок умисних дій чи бездіяльності арбітражного керуючого, відшкодовується арбітражним керуючим.

Таким чином, якщо закон встановлює інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності арбітражного керуючого, юрисдикція адміністративних судів на розгляд спорів зазначеної категорії не поширюється.

Тобто, суддя вважає, що даний спір належить до розгляду у місцевому господарському суді в порядку господарського судочинства.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У пункті 150 рішення Європейського суду з прав людини від 21.06.2011 року у справі Фруні проти Словаччини, яке набрало статусу остаточного 27.05.2013 року (Заява № 21722/11), Суд зазначив, що згідно з практикою Суду, метою терміну «встановлений законом» у статті 6 Конвенції є гарантування того, що функціонування судової системи у демократичному суспільстві не залежить від виконавчої влади, а регулюється законом, прийнятим парламентом. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути залишена на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не матимуть певної свободи тлумачення відповідного національного законодавства.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Виходячи із суті права та інтересу, за захистом яких звернулися позивачі та треті особи, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі, суддя дійшов висновку, що у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до керуючого ліквідатора підприємства банкрота ДП «Болградський мясокомбінат» ВАТ «Одесамясо» Дворніченка Олександра Олексійовича про порушення кримінальної справи за фактом шахрайства, про визнання неправомірними дій арбітражного керуючого, відшкодування компенсації матеріальної шкоди - слід відмовити, оскільки його вирішення віднесено до компетенції господарського суду в порядку господарського судочинства, а вимога щодо порушення кримінальної справи має вирішуватися в порядку кримінально-процесуального законодавства.

Керуючись п.1 ч.1 ст.170, ст.ст.242, 243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

Роз`яснити, що вирішення даного спору здійснюється в порядку господарського судочинства та кримінального процесуального судочинства.

Відповідно до ч.5 ст.170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Болградський районний суд Одеської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: С.В.Кодінцева