Справа № 540/275/20
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/275/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до суду з позовом Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі-відповідач, ГУ ДПС у Херсонській області), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 08.11.2019 р. №06200506.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець та взятий на облік як платник податків 19.08.2016 року. Роздрібну торгівлю алкогольними напоями здійснює на підставі ліцензії на право Роздрібної торгівлі алкогольними напоями. 22.10.2019 року працівниками ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Мальованим Р.В. та Кузьміновим С.В. (далі - перевіряючі), на підставі наказу № 186 від 30.09.2019 року та направлень, проведено фактичну перевірку кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами вказаної перевірки складений акт №0059/21/22/РРО/ НОМЕР_1 від 22.10.2019 року. У вказаному акті зафіксовано факт реалізації, зокрема, алкогольних напоїв, маркованих марками акцизного податку, які містять в собі ознаки підроблення (нечіткий друк гербу, вартості акцизної марки та дати). Крім того, перевіряючими проведено контрольну розрахункову операцію щодо дотримання порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій, за наслідками чого складено акт проведення контрольної розрахункової операції від 22.10.2019 року, в якому зафіксовано застосування РРО на суму 35,00 грн., не застосовано РРО на суму 116,00 грн.

За наслідками перевірки, відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 08.11.2019 року № 06200506 про застосування штрафних санкцій в сумі 34 000,00 грн. за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну.

Крім того, позивач вважає обґрунтовує протиправність податкового повідомлення-рішення неправомірністю проведеної перевірки.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 07.02.2020р. провадження у справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні 24.02.2020 року.

Ухвалою від 24.02.2020р. задоволено клопотання представника відповідача, розгляд справи відкладений на 13:00 год.11.03.2020р.

У судовому засіданні 11.03.2020р. оголошено перерву до 18.03.2020р. та зобов`язано сторін надати до суду додаткові докази.

Ухвалою від 18.03.2020р. задоволені клопотання сторін про розгляд справи у письмовому провадженні, здійснено перехід до розгляду даної справи у порядку письмового провадження.

Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого убачається, що податковий орган позов не визнає. Зокрема, свою позицію обґрунтовує тим, що до початку проведення перевірки перевіряючими було проведено контрольну розрахункову операцію з придбання: - вермуту «Лікерний» 20% алк., 0,5 л за ціною 35,00 грн.; - пляшки горілки «Прозора» 40% алк., 0,5 л за ціною 90,00 грн.; - пачки цигарок «Фест» за ціною 26,00 грн. Перевіркою встановлено реалізацію алкогольних напоїв з марками акцизного податку, що мають ознаки фальсифікації, а саме напоїв придбаних при проведенні КРО.

Перевірка проведена у присутності особи, що проводила розрахункові операції, яка була ознайомлений із актом перевірки, підписала його без зауважень та заперечень і отримала один примірник.

При співставленні інформації отриманої в ході проведенні перевірки та з даними електронного кабінету платника податків у сервісі «Пошук акцизної марки», створеному ДПС України за посиланням https://cabinet.tax. gov, ua/re gisters/mark (знаходиться у вільному доступі) встановлено, що пляшка вермуту «Лікерний» 20% алк., 0,5 л маркована маркою акцизного податку 20 АААЧ 961069 08/18 4,010. Відповідно до інформації зазначеної на етикетці пляшки, дата розливу в пляшку - 11.05.2019, За інформацією з сервісу «Пошук акцизної марки», інформація щодо акцизної марки із зазначеним кодом регіону серією та номером відсутня. Із зазначеного вбачається, що марка акцизного збору, якою маркована пляшка вермуту «Лікерний» 20% алк., 0,5 л фальсифікована. Пляшка горілки «Прозора» 40% алк., 0,5 л маркована маркою акцизного податку 18 ААБП 009537 01/17 21,160. Відповідно до інформації зазначеної на етикетці пляшки, дата розливу горілки в пляшку - 28.02.2017. За інформацією з сервісу «Пошук акцизної марки», акцизна марка із зазначеним кодом регіону серією та номером видана 27.02.2017 ТОВ «Горобина» (). Із зазначеного вбачається, що марка акцизного збору, якою маркована пляшка горілки «Прозора» 40% алк., 0,5 л фальсифікована.

Цигарки «Фест» марками акцизного податку України взагалі не марковані.

Маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється марками акцизного податку, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України. Маркуванню підлягають усі алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8.5 відсотка об`ємних одиниць.

Оскільки перевіряючими встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, на думку відповідача, правомірним є податкове повідомлення-рішення, відповідно до якого до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції.

Представником позивача надано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого останній не погоджується із позицією відповідача щодо неможливості оскарження процедури проведення перевірки після допуску до перевірки.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

На підставі наказу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 30.09.2019 №186, прийнятого з метою дотримання суб`єктами господарювання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, та направлень на проведення фактичної перевірки від 21.10.2019 №143, та від 21.10.2019 №144 заступником начальника відділу Мальованим Р.В. та головним державним ревізором-інспектором Кузьміновим С.В. здійснена фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 , в кафе розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , в присутності особи, що проводила розрахункові операції - ОСОБА_2 (працює на підставі трудового договору).

До початку проведення перевірки перевіряючими було проведено контрольну розрахункову операцію з придбання: - вермуту «Лікерний» 20% алк., 0,5 л за ціною 35,00 грн.; - пляшки горілки «Прозора» 40% алк., 0,5 л за ціною 90,00 грн.; - пачки цигарок «Фест» за ціною 26,00 грн., що підтверджується чеком РРО, актом КРО від 22.10.2019.

Перед початком проведення фактичної перевірки перевіряючими ознайомлено ОСОБА_2 (особа, яка здійснювала розрахункові операції) з наказом від 30.09.2019 №186 та направленнями на перевірку від 21.10.2019 №143, №144 та надано їх копії, що підтверджується відповідними підписами ОСОБА_2 у направленнях на проведення перевірки.

За наслідками проведеної фактичної перевірки перевіряючими складено акт №0059/21/22/РРО/ НОМЕР_1 від 22.10.2019 року, в якому зафіксовані наступні порушення:

- п. 1 ст.3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», що полягало у не проведенні розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи вчинене вперше протягом календарного року;

- п.12 ст.3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», що полягало у не веденні в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації та здійснення продажу товарів (послуг), що не відображені в такому обліку, на загальну суму 338 грн.;

- ст. 11 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», що полягало у зберіганні алкогольних напоїв не маркованих марками акцизного податку встановленого зразку;

- ст. 11 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», що полягало у зберіганні тютюнових виробів не маркованих марками акцизного податку встановленого зразку.

На підставі вказаних висновків акту перевірки контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення.

Позивач не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням від 08.11.2019 р. №06200506, відповідно до якого до неї застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 34000,00 грн. за порушення ст.11 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», які полягали у зберіганні алкогольних напоїв не маркованих марками акцизного податку встановленого зразку та тютюнових виробів не маркованих марками акцизного податку встановленого зразку, позивач оскаржила його в адміністративному порядку.

Рішенням ДФС України від 16.01.2020 року №1888/6/99-00-08-05-05-06 про результати розгляду скарги, яку позивач отримала 25.01.2020р., податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Херсонській області. АР Крим та м. Севастополі від 08.11.2019 року № 06200506 залишене без змін, а скарга позивача - без задоволення.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Порядок проведення фактичних перевірок встановлений нормами статей 75 та 80 ПК.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 ПК визначено, що фактичною вважається перевірка, яка здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з пунктом 80.1 статті 80 ПК фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пункту 80.5 статті 80 ПК допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 80.5 статті 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Функції контролюючих органів визначені статтею 19-1 ПК України.

Відповідно до статті 19-1 ПК України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять роздрібну торгівлю тютюновими виробами, вимог законодавства щодо максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких виробів; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої.

Відповідно до підпунктів 20.1.4, 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Враховуючи те, що ГУ ДПС у Херсонській області є органом ліцензування роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами на території Херсонської області, то в силу приписів вищенаведених норм, як контролюючий орган, повинно здійснювати контроль за дотриманням вимог чинного законодавства щодо обігу та реалізації підакцизних товарів.

Здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

В даному випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства для призначення фактичної перевірки необхідно в частині проведення контролю за виробництвом, обліком, зберіганням та транспортуванням спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №803/988/17 від 05.11.2018.

Отже, підставою для проведення перевірки є п.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України.

Відповідно до п.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Слід зазначити, що умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичних перевірок визначені статтею 81 ПК України.

Так, відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що ОСОБА_2 (особа, яка здійснювала розрахункові операції) без жодних зауважень щодо змісту наказу №186 від 30.09.2019р. допустила посадових осіб ГУ ДФС у Херсонській області до проведення фактичної перевірки на його підставі, а тому погодилась з наявністю права та законних підстав у контролюючого органу на проведення такої перевірки.

Зі змісту оскаржуваного наказу можливо ідентифікувати передбачені законодавством фактичні підстави для проведення відповідної перевірки з огляду на посилання в його тексті на підпункти 80.2.1, 80.2.2, 80.2.3, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Крім того, на переконання суду, виконання контролюючим органом своїх обов`язків щодо організації податкового контролю, зокрема, шляхом проведення фактичної перевірки не є порушенням прав платника, не спричиняє і не може спричинити негативних наслідків для нього у випадку належного ведення господарської діяльності, фінансової звітності, бухгалтерського обліку, у відповідності до норм податкового законодавства.

Платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, зокрема фактичної, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факту допуску позивачем посадових осіб відповідача до проведення фактичної перевірки та відсутності будь-яких зауважень з її сторони щодо правомірності наказу до початку перевірки, суд дійшов висновку, що платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, зокрема фактичної, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж посадові особи контролюючого органу були допущені до перевірки, у подальшому предметом розгляду у суді може бути лише суть виявлених порушень податкового та/або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Аналогічна позиція неодноразово викладалась Верховним судом у постановах, зокрема, від 07.11.2019р. у справі №140/391/19.

Також слід звернути увагу на те, що згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав і свобод юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, з урахуванням того, що за результатами проведеної фактичної перевірки прийнято акт індивідуальної дії, а саме податкове повідомлення-рішення від 08.11.2019р. №06200506, відповідно до якого до позивача застосовані штрафні санкції, належним і ефективним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

З огляду на викладене, суд не погоджується з доводами позивача щодо порушення процедури проведення фактичної перевірки, а саме відсутності у перевіряючих права приступати до проведення фактичної перевірки.

Суд не застосовує позиції Верховного Суду викладені у постановах у справах №804/1113/16, №826/16221/15 та №820/850/16, на які посилається представник позивача, з огляду на те, що у вказаних справах спірними були правомірність документальних (планових та позапланових) перевірок, натомість у даній справі була проведена фактична перевірка.

Поряд із цим представник позивача посилається також на позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 16.10.2019р. та від 22.11.2019р. справах №820/11291/15 та №815/4392/15, відповідно. Суд звертає увагу, що у вказаних справах дійсно оспорювалась правомірність проведених фактичних перевірок. Втім, Верховний Суд у вказаних постановах зазначив, що посадовими особами контролюючого органу вручено направлення на проведення перевірки та наказ про проведення фактичної перевірки, що підтверджується особистим підписом про їх отримання. Наведене свідчить про наявність у посадових осіб органу доходів і зборів законних підстав для початку проведення розглядуваної перевірки. Відтак, і сама перевірка фактично відбулась.

В свою чергу, платник, який вважає порушеним порядок та підстави призначення перевірки, зокрема фактичної, щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Тобто, саме на етапі допуску до перевірки суб`єкт господарської діяльності може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної виїзної або фактичної перевірки.

З огляду на викладене Верховний Суд вказав на те, що оскільки фактично допуск до проведення перевірки відбувся, а контролюючим органом реалізовано свою компетенцію на проведення такої перевірки та оформлення її результатів, то дії органу доходів і зборів щодо призначення та проведення розглядуваного контрольного заходу не є такими, що порушують права позивача.

Надаючи правову оцінку оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд виходить з наступного.

Так, оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 34000,00 грн. за порушення ст.11 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі- Закон №481/95-ВР), які полягали у зберіганні алкогольних напоїв не маркованих марками акцизного податку встановленого зразку та тютюнових виробів не маркованих марками акцизного податку встановленого зразку.

Щодо встановленого порушення, пов`язаного із зберіганням алкогольних напоїв не маркованих марками акцизного податку встановленого зразку суд зазначає наступне.

Відповідно до пп.14.1.107 п.14.1 ст.14 ПК України, марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку (пп. 14.1.109 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до п. 226.1-226.3 ст. 226 ПК України у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів.

Виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюються відповідно до положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється марками акцизного податку, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Маркуванню підлягають усі алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5 відсотка об`ємних одиниць. Маркування вироблених в Україні алкогольних напоїв із вмістом спирту етилового до 8,5 відсотка об`ємних одиниць не здійснюється.

Кожна марка акцизного податку на алкогольні напої повинна мати окремий номер, місяць і рік випуску марки та позначення про суму сплаченого акцизного податку за одиницю маркованої продукції, крім суми акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі алкогольних напоїв (п. 226.5-226.7 ст. 226 ПК України).

Відповідно до п.226.9 ст. 226 ПК України вважаються такими, що немарковані:

алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку;

алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції;

вироблені в Україні алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари;

алкогольні напої іноземного виробництва з марками акцизного податку, на яких зазначена сума акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням міцності продукції, місткості тари та розміру ставок акцизного податку, діючих на момент виробництва марки.

Пунктами 228.2 та 228.9 статті 228 ПК України встановлено, що контроль за наявністю марок акцизного податку на пляшках (упаковках) алкогольних напоїв і на пачках (упаковках) тютюнових виробів під час їх транспортування, зберігання та продажу, а також у разі ввезення таких товарів на митну територію України, контроль за переміщенням, зберіганням та реалізацією пального та спирту етилового здійснюють відповідні контролюючі органи.

Відповідальність за недодержання порядку маркування, продажу алкогольних напоїв і тютюнових виробів, несплату чи несвоєчасну сплату податку несуть виробники (замовники), імпортери, продавці таких товарів та їх посадові особи відповідно до закону.

Закон №481/95-ВР визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

Згідно із п. 1 ст. 11 вказаного Закону маркування алкогольних напоїв, крім продукції, зазначеної у частині другій цієї статті, які реалізуються в Україні, здійснюється таким чином: на лицьовій стороні етикетки кожної пляшки або самої пляшки (іншого посуду) алкогольних напоїв, крім продукції, зазначеної у частині другій цієї статті, які реалізуються через торговельну мережу, в доступній для споживача формі згідно з чинним законодавством про мови вказуються: загальна та власна назви виробу; найменування виробника; знак для товарів і послуг; географічна назва місця виготовлення виробу, якщо найменування виробника не відображає місця розташування суб`єкта господарювання; вміст спирту (%об.); місткість посуду; вміст цукру (якщо це регламентується нормативними документами); позначення нормативного документа (для продукції вітчизняного виробництва, призначеної для реалізації на території України). Штриховий код повинен бути нанесений на видиму сторону етикетки, або контретикетки, або пляшки (іншого посуду). На видимій стороні етикетки, або контретикетки, або корка, або пляшки (іншого посуду) виробу повинні бути зазначені дата виготовлення виробу, код суб`єкта господарювання та номер ліцензії на виробництво.

На пляшці з вермутом повинна бути контретикетка або додаткова етикетка, на якій наводяться дані про основний склад компонентів напою і погоджені з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, рекомендації щодо вживання напою.

Частиною 4 ст. 11 вказаного Закону встановлено, що алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Згідно із ст. 17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1251 (далі - Положення №1251).

Пунктом 20 Положення №1251 встановлено, що маркування алкогольних напоїв вітчизняного виробництва і тютюнових виробів здійснюється виробниками зазначеної продукції.

Для алкогольних напоїв вітчизняного виробництва використовуються марки із зазначенням суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, з точністю до тисячного знака, яка відповідає сумі, визначеній з урахуванням діючих на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Вважаються такими, що немарковані, алкогольні напої та тютюнові вироби у випадках, визначених пунктом 226.9 статті 226 Податкового кодексу України, а також алкогольні напої з марками, що мають такі пошкодження:

пошкодження, які унеможливлюють встановлення реквізитів, передбачених абзацом сьомим пункту 5 цього Положення;

наявність відкритого надриву з краю марки, розмір якого (ширина, довжина) перевищує такі значення: вертикальний надрив - 4 х 10 міліметрів; горизонтальний - 4 х 20 міліметрів; діагональний - 4 х 18 міліметрів (довжина діагонального розриву визначається як прямокутна проекція);

пошкодження, внаслідок яких зменшилася довжина марки на 10 чи більше міліметрів або ширина марки - на 5 чи більше міліметрів;

відсутність кута марки площею більше ніж 150 кв. міліметрів, довжина меншої сторони якого становить більше ніж 10 міліметрів.

Зі змісту акту перевірки убачається, що перевіряючими зафіксовано реалізацію алкогольних напоїв з марками акцизного податку, що мають ознаки фальсифікації. Підставою для такого висновку слугувало те, що нечіткими є герб на пляшці, надписи про вартість акцизної марки та дату. При цьому вказані доводи перевіряючих спростовуються доказами, наданими представником податкового органу, а саме фотографіями пляшок з марками акцизного податку (а.с.57-59) з яких чітко убачаються про вартість акцизної марки та дату, зокрема, марка акцизного податку пляшки горіли «Прозора» датована 01/17, вартість акцизної марки - 21,160 грн., марка акцизного податку вермуту «Лікерний» датована 08/18, вартість акцизної марки - 4,010 грн.

Суд зазначає, що перевіряючими не встановлено інших ознак пошкодження марок акцизного податку, встановлених пунктом 226.9 статті 226 ПК України, як і не надано доказів, відповідно до яких пляшки горіли «Прозора» та вермуту « Лікерний » вважаються немаркованими.

Щодо наданого представником відповідача інформації з сервісу «Пошук акцизної марки», суд зазначає наступне.

Державна податкова служба спільно з Міністерством фінансів запустила пілотний проєкт «Пошук акцизної марки». Наразі сервіс працює у тестовому режимі (https://cabinet.tax.gov.ua/registers/mark).

У якості доказу фальсифікації марок акцизного податку на пляшках горіли «Прозора» та вермуту « Лікерний » представником відповідача надано до суду скріншоти з вказаного сервісу. Разом з тим, суд звертає увагу, що вказані скріншоти зроблені ним 27.02.2020р. о 16:32 год. та 16:49 год., у той час як фактична перевірка проведена 22.10.2019р. та саме 22.10.2019р. перевіряючими складено акт, в якому зафіксовані ознаки фальсифікації марок акцизного податку. Оскаржуване ж податкове повідомлення-рішення датоване 08.11.2019р.

Суд зазначає, що положеннями ст.77 КАС України встановлено, що у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, останній не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень ст.ст.73, 75 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Отже, вказані скірншоти не можуть бути прийняті як належний доказ з огляду на те, що наявна в них інформація не була покладена в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Окремо суд зауважує, що сервіс «Пошук акцизної марки» наразі працює у тестовому режимі.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене суд дійшов до висновку про те, що перевіряючі у дійсності не перевіряли факти фальсифікації марок акцизного податку на пляшках із алкогольними напоями, а лише відобразили в акті фактичної перевірки суб`єктивні думки щодо наявності ознак фальсифікації марок акцизного податку, при цьому зазначені ними ознаки фальсифікації спростовуються наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене суд дійшов до висновку про неправомірність податкового повідомлення-рішення від 08.11.2019р. №06200506 у частині накладення на позивача штрафної (фінансової) санкції у розмірі 17000,00 грн.

Щодо встановленого порушення, пов`язаного із зберігання тютюнових виробів не маркованих марками акцизного податку встановленого зразку, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.1 Закону №481/95-ВР тютюнові вироби - сигарети з фільтром або без фільтру, цигарки, сигари, сигарили, а також люльковий, нюхальний, смоктальний, жувальний тютюн, махорка та інші вироби з тютюну чи його замінників для куріння, нюхання, смоктання чи жування

Як уже було зазначено вище, Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1251.

Марки встановленого зразка виготовляються на замовлення ДПС державним підприємством, що належить до сфери управління Мінекономіки (далі - підприємство-виробник) (п.3 Положення №1251).

Відповідно до положень ст.226 ПК України, у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів.

Відповідно до пунктів 23, 24 Положення №1251 на тютюнові вироби марки наклеюються:

на пачки сигарет та цигарок серійного виробництва, сигар, сигарил, а також цигарок, упакованих у сувенірні коробки (незалежно від їх розміру), - у такій спосіб, щоб марки обов`язково розривалися під час відкривання;

на тютюнові вироби в упаковці, що підлягає обгортанню у поліпропіленову плівку, - під плівку.

Ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та продаж на митній території України маркованих з порушенням вимог цього Порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів забороняється.

Маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється марками акцизного податку, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Кожна марка акцизного податку на тютюнові вироби повинна мати окремий номер та позначення про квартал і рік випуску марки.

Виробники та імпортери тютюнових виробів ведуть облік та звітують про використання марок акцизного податку за видами марок (ТІ - "тютюн імпортний", ТВ - "тютюн вітчизняний") у кількісному виразі.

Так, зі змісту акту фактичної перевірки убачається, що податковим органом зафіксовано факт реалізації тютюнових виробів без марок акцизного податку, а саме цигарки «ФЭСТ», виробництва Республіка Білорусь. Вказані цигарки не марковані марками акцизного податку України.

З наданих до суду доказів, а саме фотографій, убачається відсутність на пачці цигарок марки акцизного податку України, натомість вказана пачка містить марку акцизного податку іншої держави.

Відповідно до п.226.11 ст.226 ПК України ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та продаж на митній території України не маркованих в установленому порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів забороняються.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Відповідно до положень ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень надав до суду достатньо належних доказів на підтвердження правомірності свого рішення щодо застосування до позивача штрафної (фінансової) санкції у сумі 17000,00 грн. за порушення ст. 11 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», що полягало у зберіганні тютюнових виробів не маркованих марками акцизного податку встановленого зразку.

Позивач, заявляючи про неправомірність податкового повідомлення-рішення від 08.11.2019р. №06200506 у повному обсязі не навів жодного обґрунтування щодо неправомірності вказаного акту індивідуальної дії саме у частині порушень позивачем ст. 11 Закону №481/95-ВР, як і не надав жодного доказу на підтвердження таких обґрунтувань.

Отже, суд дійшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.11.2019р. №06200506 у частині застосування до позивача штрафної (фінансової) санкції за порушення ст. 11 Закону №481/95-ВР, що полягало у зберіганні тютюнових виробів не маркованих марками акцизного податку встановленого зразку.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.11.2019р. №06200506 у частині накладення на ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій у сумі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. за порушення ст. 11 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», що полягало у зберіганні алкогольних напоїв не маркованих марками акцизного податку встановленого зразку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС України в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі (73000, м. Херсон, пр-т Ушакова, 75, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 (сорок) коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний

кат. 111030700