Справа № 167/1698/19
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 167/1698/19 пров. № А/857/2711/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

представника позивача Судомляк І.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 13 лютого 2020 року про повернення позовної заяви у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 Управління патрульної поліції у Волинській області Хоронжука Ігоря Вячеславовича про визнання протиправною та скасування постанови, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Сіліч І.І.,

час ухвалення рішення - 10:15:16,

місце ухвалення рішення - м. Рожище Волинській області,

дата складання повного тексту рішення - 13.02.2020 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти № 1 Управління патрульної поліції у Волинській області Хоронжука І.В., в якому просив визнати протиправною і скасувати постанову від 18.08.2019 року серії НК № 024078 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 13 лютого 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.

Ухвала мотивована тим, що за змістом ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України початок перебігу строку звернення до адміністративного суду законодавець пов`язує з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. При цьому, на думку суду, день, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав. Судом встановлено, що 18.08.2019 року інспектор Хоронжук І.В. виніс оскаржену постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП). З постанови вбачається, що позивачу було відомо про її винесення, оскільки він відмовився від отримання копії постанови, чого не заперечив у судовому засіданні. Крім того, з постанови вбачається, що копію позивачу було надіслано рекомендованим листом від 19.08.2019 року за вих. номером 8937/41-17-2019. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 був обізнаний про порушення своїх прав 18.08.2019 року на місці винесення постанови. А незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, на думку суду, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Також суд вказав, що позивачем не надано належних доказів, які б свідчили про неможливість звернення до суду в межах передбаченого чинним законодавством строку та про поважність причини пропуску строку для звернення до суду з позовом. Зважаючи на викладене вище і те, що пропущення строку звернення до суду обумовлено виключно суб`єктивною поведінкою самого ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про відсутність підстав визнання поважними підстави пропуску ним строку звернення до суду та, відповідно, про необхідність повернення позовної заяви.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач. Вважає, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, і суд неповно з`ясував обставини, що мали значення для вирішення питання. Просить ухвалу скасувати, а справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що початок перебігу строку звернення до адміністративного суду з даним позовом пов`язаний з днем, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, у спірному випадку про винесення відповідачем оскарженої постанови, на думку позивача, є помилковим, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву щодо оскарження постанови по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху може бути подано протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. Тому позивач вважає, що строк звернення до суду з даним позовом обчислюється з дня, коли він отримав копію оскарженої постанови. В цьому контексті позивач зазначає, що про накладення спірного адміністративного стягнення він дізнався з повідомлення державного виконавця Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Волинської області, після цього звернувся до Управління патрульної поліції у Волинській області, де 10.12.2019 року отримав копію постанови, про що свідчить його підпис на цій постанові. Водночас, поштою копії постанови він чи хтось із дорослих членів його сім`ї не отримували. Хоча відповідно до вимог ст. 279-1 КУпАП відповідач був зобов`язаний надіслати йому копію оскарженої постанови. Також в постанові зазначено, що її копію надіслано рекомендованим листом від 19.08.2019 року за вих. № 8937/41-17-2019, однак суд не з`ясував даної обставини, наявності доказів відправлення цього листа, його отримання або повернення без вручення. Отже, зважаючи, що копію оскарженої постанови він отримав 10.12.2019 року, а позовну заяву подав до суду 13.12.2019 року, строк звернення до суду з даним позовом ним фактично не пропущено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Пунктом 9 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, зокрема, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, відповідно до змісту наведених норм у випадку, коли на думку судді, якому передано справу, позов подано після закінчення строків, установлених законом і підстави, наведені позивачем в заяві про поновлення цього строку, визнаються судом неповажними, позов залишається без руху і позивачу надається десятиденний строк з дня вручення відповідної ухвали вказати інші підстави для поновлення строку. І якщо позивач не подасть таку заяву у зазначений строк або вказані підстави для поновлення строку звернення до суду (інші, ніж було зазначено в попередньому клопотанні) будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Однак суд першої інстанції не дотримався зазначеної процедури, яка імперативно визначена ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, вважаючи наведені ОСОБА_1 підстави поновлення строку звернення до суду з даним позовом неповажними, не залишив позовну заяву без руху, а натомість призначив до розгляду в судовому засіданні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, не відкривши при цьому провадження у справі, тобто застосував процедуру, яка не передбачена процесуальним законом.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме вимог ч. ч. 1, 2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, які описано вище, на думку колегії суддів, є суттєвими і є достатньою підставою для скасування оскарженої ухвали про повернення позовної заяви.

Щодо питання пропущення чи непропущення ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 118 Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з ч. 1 ст. 120 Кодексу адміністративного судочинства України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, даною статтею встановлено загальний строк звернення до адміністративного суду (шість місяців) та передбачено, що цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші (спеціальні) строки для звернення до адміністративного суду.

Також цією статтею визначено, що загальним правилом такі строки обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, проте цим Кодексом та іншими законами може бути передбачений інший порядок визначення початкової дати відліку строку звернення до суду.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, згідно з частиною другою цієї статті позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, даною нормою встановлено спеціальний строк звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності - протягом десяти днів. При цьому, щодо оскарження постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (як у спірному випадку) чітко передбачено, що перебіг цього строку розпочинається саме з дня вручення позивачу такої постанови.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково керувався загальними норами ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, які описано вище, та дійшов помилково висновку про те, що початок перебігу строку звернення до суду з даним позовом пов`язується з днем, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідно, безпідставним є посилання суду першої інстанції на ту обставину, що інспектор Хоронжук І.В. оголосив ОСОБА_1 оскаржену постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 18.08.2019 року серії НК № 024078 відразу після її винесення, а позивач відмовився від отримання копії постанови, так як дана обставина не впливає на початок перебігу строку звернення до суду з позовом про оскарження цієї постанови, оскільки, як зазначено вище, обчислення відповідного десятиденного стоку розпочинається з дня отримання копії цієї постанови.

Наведене узгоджується з положеннями ч. ч. 1-3 ст. 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно з якими постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи, а копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Аналогічні норми передбачені п. 5 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395.

При цьому, як вбачається із змісту оскарженої постанови, копія якої є в матеріалах справи, в ній є відмітка про те, що копію надіслано рекомендованим листом від 19.08.2019 року за вих. номером 8937/41-17-2019.

Однак суд першої інстанції не надав належної оцінки даній обставині і не встановив (зокрема, не витребував в Управління патрульної поліції у Волинській області) доказів фактичного надіслання позивачу копії оскарженої постанови, доказів її вручення чи повернення рекомендованого листа відправнику із зазначенням причин невручення адресату.

Наведене, на думку колегії суддів, є свідченням передчасності висновків суду першої інстанції і необґрунтованості оскарженої ухвали, оскільки дана обставина (направлення копії оскаржуваної постанови засобами поштового зв`язку та її отримання позивачем) має визначальне значення для встановлення дня початку перебігу десятиденного строку звернення до суду з позовом про оскарження цієї постанови.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а висновки суду не відповідають обставинам справи, тому її слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 13 лютого 2020 року про повернення позовної заяви у справі № 167/1698/19 скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 03 квітня 2020 року