Справа № 263/2714/20
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року справа №263/2714/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Компанієць І.Д., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області на рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10 березня 2020 року у справі № 263/2714/20 (головуючий суддя І інстанції - Ікорська Є.С.), складене у повному обсязі 10 березня 2020 року у м. Маріуполь Донецької області, за позовом громадянина Республіки Вірменії ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Довженко Валерій Іванович до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови серії ПН МДО № 000421 від 21 лютого 2020 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2020 року громадянин Республіки Вірменії ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Довженко Валерій Іванович звернувся до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови серії ПН МДО № 000421 від 21 лютого 2020 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП (а.с. 1-6).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10 березня 2020 року задоволено частково. Визнано постанову серії ПН МДО № 000421 від 21 лютого 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина Республіки Вірменії ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, протиправною та скасовано. Надіслано справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 203 КУпАП, відносно громадянина Республіки Вірменії ОСОБА_1 на новий розгляд до Маріупольського МРВ МКАП ГУДМС у Донецькій області. В інший частині позовних вимог відмовлено (а.с. 42-44).

Не погодившись із судовим рішенням, Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 березня 2020 року у справі № 263/2714/20 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що єдиною підставою для скасування судом першої інстанції спірною постанови є позбавлення прав позивача, встановленими ст. 268 КУпАП,зокрема, щодо не залучені перекладача .

Вважає, що ці висновки зроблені на припущеннях та посиланнях представника позивача в позовній заяві, оскільки позивач у власноручно складеному поясненні зазначив, що розуміє українську мову та перекладач не потрібен.

Апелянт зазначив, що права позивачу були роз`яснені про що свідчить його підпис у спірній постанові.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

27 березня 2020 року до канцелярії суду від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника управління.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що 21 лютого 2020 року Державною міграційною службою України (Маріупольське відділення) винесено протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого посадовою особою відповідача за адресою Центральний район м. Маріуполя встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , який приїхав на територію України 08 червня 2019 року через КПП «Одеса» літаком та проживав у громадянки України ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та з 06 вересня 2019 року знаходиться на території України незаконно, тобто порушує правила перебування в Україні (ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування).Місце скоєння правопорушення місто Маріуполь (а.с. 7).

21 лютого 2020 року відповідачем по справі прийнято постанову серії ПН МДО № 000421 про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП у розмірі 1700 грн. за порушення ч. 1,3 ст. 9, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п. 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 150 від 15 лютого 2012 року у зв`язку з незаконним перебуванням на території України та ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування (а.с. 8).

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття вищевказаної постанови та накладення на позивача адміністративного штрафу.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що права позивача, встановлені ст. 268 КУпАП були порушені та не залучений перекладач , відтак спірна постанова є такою, що підлягає скасуванню з направленням справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд до компетентного органу відповідача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП .

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. обґрунтованими, виходячи з наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначаються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773).

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773 іноземцями та особами без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, є іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Відповідно до Угоди про взаємне визнання віз держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав від 09 жовтня 1992 року для громадян країн-учасниць СНД встановлено безвізовий порядок в`їзду.

Пунктом 15 статті 4 вказаного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть накладення адміністративного стягнення.

Статтею 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно з положеннями статті 222-2 КУпАП центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, законодавства про перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, про транзитний проїзд через територію України, а також питання щодо реєстрації місця проживання (статті 197-201, частина перша статті 203, статті 204, 205, 206).

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній(незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 278 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно ч.1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно положень статті 222-2 КУпАП центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, законодавства про перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, про транзитний проїзд через територію України, а також питання щодо реєстрації місця проживання (статті 197-201, ч.1 статті 203, статті 204, 205, 206).

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу вищевказаних норм права вбачається, що посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана виконати ряд дій, обов`язкове виконання яких у своїй сукупності сприяє правильному вирішенню справи по суті і винесенню законного рішення, при цьому, посапано особа повинна дотриматись та не порушувати прав особи, відносно якої розглядається справа про адміністративне правопорушення.

Зі змісту позовної заяви, рішення суду першої інстанції та апеляційної скарги спірним в рамках даної справи є встановлення порушення або відсутності порушення прав позивача при розгляді справи про адміністративне правопорушення в частині надання перекладача, роз`яснення прав, тощо.

Щодо цього, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 274 КУпАП перекладач призначається органом (посадовою особою), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення.

Згідно з приписами ч.1 ст.11 Закону України «Про засади державної мовної політики», основною мовою роботи, діловодства і документації органів державної влади та органів місцевого самоврядування є державна мова, а отже згідно вимог чинного законодавства, розгляд справи та складання протоколу про адміністративне правопорушення здійснюється виключно українською мовою, а у разі, коли правопорушник не володіє нею - за участю перекладача.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, перекладачем є особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється адміністративне судочинство, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного або письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою спілкування з глухими, німими чи глухонімими.

Згідно зі ст. 279 КУпАП головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Суб`єкт владних повноважень зобов`язаний забезпечити іноземцю реальну можливість реалізувати свої права, зокрема, право на перекладача, яке перебуває у взаємозв`язку з правом знати за що він притягається до адміністративної відповідальності і яка саме санкція до нього застосовується, оскільки від цього безпосередньо залежить наявність у нього чіткої практичної можливості оскаржити дії, які становлять втручання в його права.

Право іноземця на допомогу перекладача регламентовано не тільки внутрішніми нормативно-правовими актами України, а й пунктом 1 статті 5 Декларації про права людини у відношенні осіб, що не є громадянами країни, в якій вони проживають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 13 грудня 1985 року на виконання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною, а також на важливості забезпечення права особи на перекладача неодноразово наголошувалось в рішеннях Європейського суду з прав людини (рішення від 28 листопада 1978 року у справі "Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН", від 19 грудня 1989 року у справі "Камазінскі проти Австрії", від 30 травня 1980 року у справі "Артіко проти Італії").

Отже, дотримання права іноземця на перекладача при прийнятті суб`єктом владних повноважень постанови про накладення штрафу відносно нього є достатньою і необхідною правовою підставою вважати, що він обізнаний з його змістом і сутністю, а отже, знає або повинен знати про втручання в його права.

Сторонами не заперечується, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення перекладач при розгляді адміністративного протоколу не залучався.

В спірному протоколі (поясненнях) дійсно є відмітка, що розуміє українську мову та не потребує перекладача. Однак ці пояснення складені в печатному вигляді працівником відповідача українською мовою та здійснена тільки підпис позивача( а.с.27 зв. бік).

Однак, відповідачем не доведено, а в матеріалах адміністративної справи відсутні жодні докази, які б підтверджували, що громадянин Вірменії ОСОБА_1 , перебуваючи на території України незначний час, в достатній мірі володіє українською мовою, добре розуміє її та може здійснювати написання та читання тексту протоколу та постанови про накладення адміністративного стягнення, та міг у повному обсязі скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Як встановлено в суді ОСОБА_1 російською мовою власноручно складені пояснення з текстом, що він розуміє українську мову, що судом першої інстанції правомірно взято до уваги , що це не є беззаперечним доказом розуміння ОСОБА_1 процедури проведеного українською мовою розгляду протоколу про адміністративне правопорушення та прийнятої спірної постанови.

Крім того, при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до п. 2.6. Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України затвердженої Наказом МВС України від 28 серпня 2013 року № 825, у разі коли особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не володіє мовою, якою ведеться провадження, протокол про правопорушення складається за участю перекладача.

Перекладачем може бути особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного або письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою жестової мови (для спілкування з особами з вадами слуху).

Перекладачами також можуть бути залучені особи, відомості про яких унесено до Довідково-інформаційного реєстру перекладачів відповідно до Порядку ведення Державною міграційною службою України Довідково-інформаційного реєстру перекладачів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 березня 2013 року № 228, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 травня 2013 року за № 801/23333.

Отже, при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності позивача уповноважена особа Маріупольського МРВ МКАП ГУДМС у Донецькій області позбавила можливості позивача внаслідок не володіння українською мовою розуміти наслідки дій суб`єкта владних повноважень щодо вирішення притягнення останнього до відповідальності та складання постанови, що виразилося у не залученні перекладача та можливості скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

З огляду на зазначене, суд не приймає до уваги доводи апелянта щодо володінням позивачем українською мовою в межах використання її для захисту порушених прав.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Окрім того, з копії паспорту позивача вбачається, що 05 вересня 2019 року вибув з території України на пропускному пункті «Маяки-Удобне» на територію республіки Молдова (а.с. 11-12).

Однак відповідачем не надано аналізу зазначеним обставинам при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення та прийняття спірної постанови.

Згідно зі ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає доведеним, що право позивача іноземця на отримання послуги перекладача було порушено посадовою особою відповідача при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а доводи апеляційної скарги що позивач «розуміє» українську мови не є достатнім доказом у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції направив справу про адміністративне правопорушення на новий розгляд, що надає позивачу можливість захистити свої права за участю перекладача, та надає можливість відповідачу вирішити справу з дотриманням процедури її розгляду та прийняти законне рішення, відтак.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10 березня 2020 року у справі № 263/2714/20- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

І.Д. Компанієць