Справа № 947/31589/19
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 р.м.ОдесаСправа № 947/31589/19
Головуючий в 1 інстанції: Петренко В.С.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.

за участю представника апелянта Нікульча О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 березня 2020 року, ухвалене у відкритому судовому засіданні о 09:45 год у м.Одесі у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції, Поліцейського Управління патрульної поліції у Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Кащенка Максима Андрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів, в якому просив скасувати постанову серії ДП18 №675029 від 11.12.2019 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що складання постанови відбувалося з великою кількістю помилок, а саме: постанова в даному випадку не могла складатися без протоколу у відповідності до ч. 5 ст. 258 КУпАП; поліцейський виніс постанову в патрульному авто, за відсутності позивача, що йде всупереч положенням ч.5 ст. 279-1 КУпАП; постанова є необґрунтованою, оскільки позивач мав при собі права, але не був зобов`язаний їх надавати; зміст постанови не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, а саме: відсутній порядок оскарження постанови і технічний прилад, яким було зафіксоване, нібито, його правопорушення; згідно положень ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може здійснювати автоматичну фото- і відеотехніку. На балансі в Департаменті патрульної поліції НП України не перебуває жодного технічного приладу, який би здійснював автоматично фото або кіно зйомку порушень ПДР. Поліцейські зобов`язані діяти лише на підставі Конституції та Законів України, а отже усі докази, нібито, правопорушення позивача одержані незаконним шляхом є сумнівними, а отже мають ґрунтуватись на його користь. Крім того, позивач вказує, що постанову винесено «на місці вчинення правопорушення» (просто на дорозі) та відразу після того, як правопорушення, нібито, було вчинено, у зв`язку з чим, він не мав часу та, відповідно, фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП України, зокрема, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, тощо.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Доводами апеляційної скарги зазначено, що в оскаржуваній постанові відсутнє зазначення приладу на який зафіксовано правопорушення, а тому відповідач не може посилатись на такі докази. На думку апелянта, надана до суду копія оскаржуваної постанови є підроблена, оскільки в неї було дописано засіб фіксації порушення після її складення та отримання копії позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу зазначається, що факт правопорушення зафіксовано на фото та відео файли, відповідач зазначає, що при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності, при скалданні та винесенні постанови діяв в межах своїх повноважень та у відповідності до положення Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

31.03.2020 року відповідачем до суду надана заява про розгляд справи за їх відсутністю.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.12.2019року поліцейським роти 2 батальйону УПП у Херсонській області ДПП капралом поліції Кащенко Максимом Андрійовичем складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДП18 №675029, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП, та застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень 00 копійок.

У вказаній постанові серії ДП18 №675029 від 11.12.2019року, інспектором патрульної поліції було зазначено суть адміністративного правопорушення, а саме, що 11.12.2019року о 13 годині 25 хвилин, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Peugeot 807», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі Херсон Джанкой Федосія Керч (15 км), перевищив встановлені обмеження швидкості руху на 50 км/год., а саме: рухався зі швидкістю 100 км/год. в межах населеного пункту, а також не пред`явив для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п. 12.4.а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП. Швидкість вимірювалась приладом TruСam LTI 20/20 ТС001005.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт руху автомобіля марки «Peugeot 807», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував позивач, зі швидкістю 100 км/год., підтверджується відеозаписом, здійсненим за допомогою приладу TruCаm LTI 20/20 (серійний номер ТС001005), наданим інспектором поліції, дослідженим судом, який є належним доказом у справі. Також, суд встановив, що постанова була винесена з урахуванням всіх вимог передбачених ст..283 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

За приписами ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, в тому числі, про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, ( частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, ) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно до ч.2, ч.4, ч.7 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Таким чином, приймаючи постанову про порушення позивачем правил дорожнього руху, інспектор діяв у порядку, визначеному законом, у зв`язку з чим доводи апелянта в цій частині до уваги не приймаються.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України від 02.07.2015р. №580-VIII "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цихПравил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими.

Крім того, у п. 1.5 ПДР, вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.8.1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до пункту 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно вимог пп. б п. 12.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6, 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001р. передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Згідно статті 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Колегією суддів встановлено, що відповідачем була винесена постанова відносно позивача за ч. 1ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме: 11.12.2019 року о 13 годині 25 хвилин, позивач керуючи транспортним засобом «Peugeot 807», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі Херсон Джанкой Федосія Керч (15 км), перевищив встановлені обмеження швидкості руху на 50 км/год., а саме: рухався зі швидкістю 100 км/год. в межах населеного пункту, а також не пред`явив для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п. 12.4.а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП. Швидкість вимірювалась приладом TruСam LTI 20/20 ТС001005.

Колегією суддів було досліджено відео файли №№ , , , надані до суду відповідачем, згідно яких встановлено факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме: порушення вимог п. 12.4 12.9.6, п.2.4.а, п. 2.1 ПДР України та відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП та вбачається розгляд справи щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що відповідачем належним чином було роз`яснено позивачу його права та обов`язки, також встановлено, що розглядаючи справу про накладення адміністративного стягнення за порушення правил дорожнього руху, позивач зазначив, що має право на правову допомогу та на виклик захисника, на що поліцейським було зазначено, що розгляд справи не зупиняється, а заявник має право скористатись своїм правом на правову допомогу, проте таке клопотання ОСОБА_1 не заявляв.

Також, спростовуються доводи ОСОБА_1 про те, що поліцейським під час розгляду справи не було запропоновано йому переглянути зафіксоване правопорушення вчинене позивачем, оскільки судом встановлено з відеозапису, що поліцейський декілька раз звертав увагу позивача на можливість продемонструвати йому факт вчинення правопорушення, а саме перевищення швидкості, однак позивач таким правом також не скористався. В свою чергу, на вимогу ОСОБА_1 поліцейським було повідомлено позивача про те, на який прилад була здійснена фіксація правопорушення, також було продемонстровано, що зазначений прилад, а саме диск на який записується відео, опломбовано.

Суд не приймає до уваги доводи апелянта про те, що копія постанови надана суду відповідачем є підробленою, оскільки доказів цього не надано. При цьому, застосування TruСam LTI 20/20 ТС001005 зафіксовано на відео.

Також, колегія суддів зазначає, що з наданих до суду апеляційної інстанції доказів, встановлено, що відповідно, зокрема, до відомостей Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/13794, виданого ДП «Укрметртестстандарт», лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TRUCAM LTI 20/20 №TC001005 відповідає встановленим законодавством вимогам та є придатним до застосування.

Крім того, згідно з експертним висновком НДЦ «ТЕЗІС» НТУУ «КПІ» механізми технічного захисту інформації лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TRUCAM LTI 20/20, зокрема за №TC001005, відповідає вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні.

Судова колегія не приймає доводи апелянта викладені у апеляційній скарзі щодо неналежності доказів наданих відповідачем, оскільки спростовуються документами, що додані до матеріалів справи.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова серії ДП18 №675029 від 11.12.2019 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідлності, містить дані про наявність у діях апелянта складу адміністративного правопорушення, що підтверджується доказами наданими до суду, які є належним доказамм того, що апелянтом вчинено адміністративний проступок.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Статею 75 КАС України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Ч.1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем не надано до суду жодного доказу на спростування вчиненого правопорушення.

Дослідивши наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудної камери інспектора судом встановлено, що інспектор діяв у відповідності до КУпАП, позивачу було роз`яснено його права.

Таким чином, судова колегія вважає, що факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення доведено. Доводи позовної заяви та апеляційної скарги спростовано судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наданих пояснень апеллянта під час розгляду справи та письмових пояснень відповідача в матеріалах справи та наявного у справі відеозапису, судова колегія вважає, що доводи апелянта в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки позивач намагається уникнути відповідальності.

Належних доказів на підтвердження обґрунтованості свого позову в ході розгляду справи надано не було.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності є правомірним.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик