Справа № 280/5193/19
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2020-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2020 року м. Дніпросправа № 280/5193/19

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року (суддя Лазаренко М.С., повний текст рішення складений 28 грудня 2019 року) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного військово-медичного управління Міністерства оборони України

третя особа Військовий госпіталь військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправними дії Головного військово-медичного управління Міністерства оборони України щодо відмови у безоплатному користуванні закладами охорони здоров`я Міністерства оборони України, як особи, яка звільнена з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та зобов`язати Головне військово-медичне управління Міністерства оборони України надати ОСОБА_1 можливість безкоштовно отримувати медичне обслуговування у закладах охорони здоров`я у системі Міністерства оборони України, як особі, яка була звільнена з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України учаснику бойових дій.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року у задоволенні позовної заяви відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким зобов`язати Головне військово-медичне управління Міністерства оборони України надати ОСОБА_1 можливість отримувати медичне обслуговування у закладах охорони здоров`я у системі Міністерства оборони України, як особі, яка була звільнена з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України учаснику бойових дій.

Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , яке видане Запорізьким обласним військовим комісаріатом, є учасником бойових дій.

На підставі наказу о.п. Начальника ГШ-Головнокомандувача ЗСУ № 405 старшого лейтенанта ОСОБА_1 29 вересня 2005 року звільнено у запас з посади командира взводу протитанкових керованих ракет батареї протитанкових керованих ракет протитанкового артилерійського дивізіону 22 протитанкового артилерійського полку 2 тактичної групи артилерії Південного оперативного командування за п. 63 підпункту «г» Положення «Про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України» у зв`язку із скороченням штатів.

ОСОБА_1 звернувся до Військового госпіталю військової частини НОМЕР_1 з метою одержання медичного обслуговування, однак медичного обслуговування йому надано не було з посиланням на положення Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», мотивуючи таке рішення тим, що пільгове медичне обслуговування надається особам, які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному обчисленні або 25 і більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв`язку із реформуванням Збройних Сил України. Таким чином, оскільки позивач має лише 7 років військової вислуги, то в нього відсутнє право на медичне обслуговування у системі Міністерства оборони України.

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного військово-медичного управління Міністерства оборони України з проханням про роз`яснення права користування закладами охорони здоров`я Міністерства оборони України. Листом Головного військово-медичного управління Міністерства оборони України № 510/2/317 від 12 липня 2019 року позивачу було роз`яснено, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» підстави для надання права на лікування в закладах охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України на безоплатних засадах відсутні.

Вважаючи таку відповідь протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має право на користування закладами охорони здоров`я Міністерства оборони України на підставі п. 7 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку із реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей», проте не безкоштовно, на відміну від діючих військовослужбовців, яким медична допомога надається безкоштовно, як це зазначено в абз. 3 п. 1 ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Проте суд апеляційної інстанції зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки тій обставині, що 08 липня 2019 року ОСОБА_1 , керуючись Законом України «Про звернення громадян», звернувся до Головного військово-медичного управління Міністерства оборони України з проханням надати роз`яснення щодо його права на користування закладами охорони здоров`я Міністерства оборони України у відповідності до п. 7, ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей», як особа, яка звільнена зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до відповідача зі зверненням з метою отримання інформації щодо можливості безоплатного лікування в закладах охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України.

Листом Головного військово-медичного управління Міністерства оборони України № 510/2/317 від 12 липня 2019 року позивачу було роз`яснено положення Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» щодо категорії осіб, яка має право на безоплатне користування закладами охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Головним військово-медичним управлінням відповідь на звернення ОСОБА_1 була надана з дотриманням вимог Закону України «Про звернення громадян», порушення щодо розгляду зазначеного звернення відсутні, питання, порушене заявником у зверненні, було опрацьоване з дотриманням строків, відповідь є повною та змістовною.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси особи.

Підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду стало не погодження останнього зі змістом отриманого роз`яснення щодо пільгового медичного забезпечення.

Проте суд апеляційної інстанції зазначає, що будь-яке рішення, як акт індивідуальної дії, відповідачем в результаті розгляду вказаного звернення не приймалося, роз`яснення не породжує будь-які права або обов`язки у позивача.

Належним способом захисту порушеного (на думку особи) права на належне медичне забезпечення може бути оскарження рішення відповідного суб`єкта про відмову у наданні медичного обслуговування відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що в даній справі права та інтереси позивача у сфері публічних правовідносин не порушені.

Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, адже оцінка права особи на отримання пільгового медичного забезпечення може бути надана виключно під час оскарження рішення про відмову у його наданні.

Невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року в адміністративній справі № 280/5193/19 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з 02 квітня 2020 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 02 квітня 2020 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров