Справа № 300/2376/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/2376/19 пров. № А/857/1798/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року у справі за її позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій,

суддя у І інстанції Микитюк Р.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення 09 січня 2020 року,

ВСТАНОВИВ :

04 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ) у призначенні їй пенсії за вислугу років та зобов`язати відповідача призначити таку пенсію з 25 липня 2019 року, врахувавши період роботи з 24 серпня 1988 року по 21 серпня 2989 року та з 15 серпня 1990 року по 31 серпня 1992 року до спеціального стажу за вислугу років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Окрім того, просила стягнути з відповідача на свою користь понесені нею судові витрати по справі.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року у справі № 300/2376/19 вказаний позов було задоволено. Визнано відмову ГУ ПФУ у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років протиправною та зобов`язано відповідача призначити їй пенсію за вислугу років з 25 липня 2019 року - з дня звернення за призначенням даного виду пенсії, врахувавши період її роботи з 24 серпня 1988 року по 21 серпня 1989 року та з 15 серпня 1990 року по 31 серпня 1992 року до спеціального стажу за вислугу років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Окрім того, стягнуто з ГУ ПФУ за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн та частину витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 2500 грн.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що спірні періоди роботи позивачки на посаді завідувача бібліотеки та вихователем дитячого садка у колгоспі «Верховина» входять до спеціального стажу, що дає підстави для зарахування даного періоду роботи до спеціального стажу та дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд дійшов виходив із того, що дана справа є справою незначної складності. При цьому надані адвокатом у рамках даної адміністративної справи послуги не є послугами значного обсягу, а тому з відповідача слід стягнути 2500 грн відшкодування.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила зазначене судове рішення скасувати у частині визначення розміру стягнутих з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з ГУ ПФУ на її користь такі судові витрати на загальну суму 7000 грн.

ГУ ПФУ подало апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому вважає вимоги апелянта безпідставними, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги у частині розподілу судових витрат.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, вказаною нормою передбачено можливість стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, не всіх понесених протилежною стороною судових витрат, а лише тих, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу.

Приписами частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що хоча витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави), законом все ж передбачено їх розподіл між сторонами за результатами розгляду справи.

Оцінюючи правомірність вимоги позивача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню, апеляційний суд виходить із такого.

Частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до положень частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

На виконання вимог статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем до позовної заяви надано договір про надання правничої допомоги за № 11/11 від 11 листопада 2019 року між позивачем та адвокатом Лютак Л.Л., Додаткова угода № 1 до договору про надання правничої допомоги від 02 січня 2020 року, акт прийому-передачі послуг № 02/01 від 02 січня 2020 року, квитанція № 255698 від 02 січня 2020 року на суму 7000 грн.

Відповідно до акту прийому-передачі послуг № 02/01 від 02 січня 2020 року, на виконання договору про надання правничої допомоги та Додаткової угоди до нього адвокатом Лютак Л.Л. було надано позивачу такі послуги: зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції (вартість 175 грн), вивчення та правовий аналіз доказів по справі (вартість 350 грн), пошук, вивчення та правовий аналіз судової практики в аналогічних спорах (вартість 350 грн), підготовка адміністративного позову та додатків до нього згідно з вимогами статей 94, 160 Кодексу адміністративного судочинства України (вартість 3850 грн), вивчення та правовий аналіз відзиву відповідача по справі (вартість 350 грн), підготовка відповіді на відзив згідно з вимогами статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України та пункту 5 ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року (вартість 1925 грн).

Таким чином, на думку апеляційного суду, розмір понесених позивачкою витрат у сумі 7000 грн підтверджується належними та допустимими в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України доказами.

Окрім того, такий розмір є співмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою, а також часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціною позову та значенням справи для сторони

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку про те, що наявні у матеріалах справи докази дають підстави для задоволення вимог позивача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката Лютак Л. Л. в розмірі 7000 грн.

Відповідно до приписів частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На думку апеляційного суду, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а тому у цій частині оскаржуване рішення слід скасувати та задовольнити вимоги позивачки про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року у справі № 300/2376/19 у частині часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення судових витрат скасувати та такі вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч п`ятсот) гривень.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко