Справа № 420/2063/20
Суддя: Цховребова М.Г.
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2063/20
УХВАЛА

31 березня 2020 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Цховребова М.Г., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про забезпечення адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, третя особа - Ізмаїльський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання неправомірною та скасування вимоги, -

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, третя особа - Ізмаїльський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивач просить визнати неправомірною та скасувати вимогу відповідача від 05.07.2019 року № Ф-55833-52 У про сплату боргу (недоїмки) в сумі 277 798,09 грн.

Судом встановлено, що 31.03.2020 року від позивача до суду електронною поштою надійшла заява про забезпечення позову, вхід. № ЕП/13891/20, в якій останній просить постановити ухвалу, яка вважатиметься виконавчим документом, про зупинення стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості по ЄСВ в сумі 277798,09 грн., з тих підстав по суті, що:

- в зв`язку зі скеруванням ГУ ДПС України в Одеській області 01.10.2019 р. вимоги № Ф-55833-52 від 31.07.2019 р., яка є виконавчим документом, до Ізмаїльського відділу Державної виконавчої служби Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України і за якою Постановою від 22.10.2019 р. відкрито виконавче провадження ВП № 60385723, що воно не може бути зупиненим за нормами статті 34 Закону України "Про виконавче провадження";

- вимога органу державної влади про сплату позивачем грошових коштів, яка є виконавчим документом, на підставі якого з позивача може бути примусово стягнуто ці кошти, є втручанням держави у мирне володіння майном, а відповідно і порушенням права власності позивача;

- способом захисту порушеного права власності позивача у даному випадку є скасування протиправного рішення органу державної влади. Законність та правомірність втручання у його право на мирне володіння власними грошовими коштами є предметом судового розгляду у даній справі. Однак у разі, якщо з позивача у примусовому порядку буде стягнуто грошові кошти, навіть за умови вирішення судом справи на користь останнього, чинним законодавством України не передбачено порядку повернення коштів, стягнутих на користь держави. Таким чином, після примусового виконання оскаржуваної вимоги, навіть у випадку встановлення судом її протиправності, захист права власності позивача вже буде неможливий;

- мається об`єктивна необхідність у вжитті заходу забезпечення позову, оскільки виконавче провадження вже відкрито та державний виконавець зобов`язаний здійснити усіх дій, спрямованих на примусове стягнення боргу, та підстава для його застосування визначена п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України;

- Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду, розглянувши справу № 826/10936/18, у постанові від 2404.2019 р. виклав таку правову позицію: заходи забезпечення позову можуть бути застосовані виключно за наявності однієї з підстав, визначених частиною 2 статті 150 КАС України, та мають бути співмірними з позовними вимогами та адекватними. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності має здійснюватися, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якої просить позивач, з майновими наслідками заборони відповідачеві здійснювати певні дії. В контексті вищенаведеної позиції Верховного Суду зупинення стягнення на підставі виконавчого документа не спричиняє відповідачеві жодних негативних майнових наслідків. Забезпечення позову за справою № 420/2063/20 зупиненням виконання на підставі вимоги ГУ ДПС в Одеській області 31.07. 2019 р. аж ніяк не є фактичним вирішенням спору по суті, оскільки воно не встановлює, не змінює та не припиняє жодних правовідносин. Вимога про сплату боргу (недоїмки) не є актом, який застосовується одноразово та вичерпує свою дію фактом його виконання; вона є правовою підставою для стягнення з боржника грошових коштів. Зупинення судом стягнення згідно цієї вимоги є лише тимчасовим заходом, що покликаний запобігти безпідставному стягненню з позивача грошових коштів, а у випадку прийняття судом рішення про законність оскаржуваної вимоги та відмову у задоволенні вимог позивача, вона залишиться чинною та буде виконана позивачем у повному обсязі;

- невжиття заходів забезпечення адміністративного позову за справою № 420/2063/20 в даному випадку може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, адже станом на час звернення позивача із заявою про забезпечення позову у Ізмаїльського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є підстави для стягнення заборгованості, у порядку, визначеному нормами чинного законодавства, а зупинення процедури стягнення надасть можливість забезпечити збереження існуючого правового становища позивача та попередити можливе виникнення правової невизначеності у виниклих між сторонами правовідносинах у майбутньому. Такий спосіб забезпечення позову, як зупинення стягнення на підставі виконавчого або іншого документа, за яким стягнення проводиться у безспірному порядку, повністю узгоджується з приписами частини 2 статті 151 КАС України, є співрозмірним з заявленими позовними вимогами і відповідає меті інституту забезпечення адміністративного позову. При цьому вжиття таких заходів не підміняє фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі;

- доцільним є задоволення цієї заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованості по ЄСВ в сумі 277798,09 грн. на підставі вимоги ГУ ДПС в Одеській області № Ф-55833-52 від 31.07.2019 р.

До даної заяви додано, зокрема, копію постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 60385723 від 22.10.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом:

1) зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та встановлення для них заборони або обов`язку вчиняти певні дії;

2) зупинення рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та щодо здійснення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, встановлення заборони або обов`язку вчиняти певні дії уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації або ліквідації банку;

3) зупинення рішень уповноваженого центрального органу з питань цивільної авіації щодо призупинення дії або анулювання сертифікатів, схвалень, допусків;

4) зупинення рішень Національного банку України, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії;

5) зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення;

6) зупинення рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, щодо встановлення державних регульованих цін (тарифів) на ринку електричної енергії та природного газу, затвердження методик (порядків) їх встановлення (формування, розрахунку);

7) зупинення рішення Конкурсної комісії з добору кандидатів на посади членів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановлення заборони Кабінету Міністрів України призначати на посаду члена (членів) Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг".

Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до змісту прохальної частини позовної заяви позивач просить визнати неправомірною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Одеській області № Ф-55833-52 У про сплату боргу (недоїмки) в сумі 277798,09 грн.

22.10.2019 року старшим державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконаної служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60385723, якою, керуючись ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», постановлено:

- відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа № Ф-55833-52-У виданого 05.07.2019 року ГУ ДПС в Одеській області про стягнення заборгованості у розмірі 277798,09 грн.

Згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, стан ВП № 60385723 на 31.03.2020 року: примусове виконання.

Так, згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, а також застосовані у дозволений законодавством спосіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.

Виходячи з наведеного, враховуючи встановлені судом обставини, зокрема: щодо відкриття виконавчого провадження з виконання вимоги відповідача, яка є предметом оскарження; стан виконавчого провадження станом на момент розгляду та вирішення заяви позивача: примусове виконання; законодавчо визначені обов`язки державного виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом № 1404-VIII, тощо - суд вважає обґрунтованими та доведеними обставини, що невжиття заявлених позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Також слід зазначити, що вказаний захід забезпечення адміністративного позову, обґрунтованість якого встановлена вище, відповідає предмету адміністративного позову, є співмірним, та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямований лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

При цьому, правова оцінка оскарженої вимоги відповідача підлягатиме встановленню під час судового розгляду даної справи.

Враховуючи та на підставі наведеного, суд дійшов висновку, що наведеним позивачем обґрунтуванням заяви про забезпечення позову та доданими до позовної заяви письмовими доказами доведено, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, відповідно заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 156, 242, 243, 248, 256, 294, 295, Перехідними положеннями КАС України, суд -

ухвалив:

Заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , вхід. № ЕП/13891/20 від 31.03.2020 року, про забезпечення позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (місцезнаходження: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044; ідентифікаційний код юридичної особи: 43142370), третя особа - Ізмаїльський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (місцезнаходження: просп. Миру, 23, кім. 203, м. Ізмаїл, Одеська область, 68600), про визнання неправомірною та скасування вимоги - задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого документа - Вимоги Головного управління ДПС в Одеській області від 5 липня 2019 року № Ф-55833-52 У про сплату боргу (недоїмки) в сумі 277798,09 грн.

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому п. 15.5 ч. 1 Розділу VІІ Перехідних положень КАС України, та у строк, встановлений ст. 295 КАС України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя М.Г. Цховребова