Справа № 240/4678/20
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

01 квітня 2020 року м. Житомир справа № 240/4678/20

категорія 106030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Черняхович І.Е., перевіривши дотримання вимог законодавства при подачі позовної заяви ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України та до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної фіскальної служби України та до Головного управління ДФС у Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Державної фіскальної службу України, викладену у листі від 23.01.2020 №94/к/99-99-04-04-01-14 щодо заміни підстав його звільнення, а саме з п.64 п.п. "ж" (за власним бажанням) на п.65 п.п. "б" у відставку (із зняттям з військового обліку) через хворобу (визнання непридатним до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії) у відповідності Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року №114;

- зобов`язати відповідача внести зміни до наказу про звільнення від 29.12.2005 №2456, а саме змінити підстави звільнення з п.64 п.п. "ж" (за власним бажанням) на п.65 п.п. "б" у відставку (із зняттям з військового обліку) через хворобу (визнання непридатним до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії) у відповідності Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року №114;

- зобов`язати Головне управління Державної фіскальної службу України у Житомирській області надати довідку до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області для обчислення і виплати пенсії в розмірі 89 % грошового забезпечення, призначеного відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

При вирішенні питання про прийняття позовної заяви до провадження, досліджуючи зміст та обґрунтованість позовної заяви та наданих документів до позовної заяви, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 4 КАС України відповідачем є суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що відповідачами за поданим ним позовом є Державна фіскальна служба України та Головне управління ДФС у Житомирській області.

Пунктом 4 частини 5 статті 160 КАС України передбачено, що в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Разом з тим, в позовній вимозі, яка зазначена в пункті 3 прохальної частини позовної заяві, ОСОБА_1 не вказує щодо якого з двох відповідачі: Державної фіскальної служби України чи Головного управління ДФС у Житомирській області вона заявлена. Відтак, суд приходить до висновку, що позовна заява, не відповідає вимогам п. 4 ч.5 ст.160 КАС України.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивачу необхідно уточнити зміст позовних вимог, заявлених щодо кожного з відповідачів.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Частинами 1, 2 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, за приписами частини 3 статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлений ст. 122 КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

У поданій позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що наказом Державної податкової адміністрації України від 29.12.2005 року №2456 його було звільнено з органів податкової міліції у запас за пунктом 64 підпунктом "ж" (за власним бажанням). Однак після звільнення військово-лікарською комісією УМВС України в Житомирській області був проведений його медичний огляд, за наслідками якого було встановлено, що отримана ним у 1996 році травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків, а наявні у нього захворювання, пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується свідоцтвом про хворобу від 06.02.2006 №16/5. Більш того, 17.04.2006 Житомирською міською медико-соціальною експертною комісією, на підставі вищезазначеного свідоцтва про хворобу від 06.02.2006 року №16/5, йому було встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків. З огляду на вищезазначене, ОСОБА_1 вважає, що в наказі Державної податкової адміністрації України від 29.12.2005 року №2456 в якості підстави для його звільнення повинно бути зазначено п.65 п.п. "б" - звільнений у відставку (із зняттям з військового обліку) через хворобу (визнання непридатним до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії) у відповідності Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року №114.

З метою зміни, зазначеної у наказі від 29.12.2005 року №2456, підстави звільнення ОСОБА_1 17 грудня 2019 року звернувся із відповідним зверненням до Державної фіскальної службу України. Однак, за наслідками цього звернення Державна фіскальна служба України надіслала позивачу лист від 23.01.2020 №94/к/99-99-04-04-01-14 з відмовою, мотивованою тим, що особи рядового і начальницького складу звільняються у відставку (із зняттям з військового обліку) через хворобу у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням ВЛК, прийнятим до звільнення особи зі служби. Вказані обставини, стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Таким чином, зі змісту поданої позовної заяви вбачається, що предметом спірних правовідносин є протиправні, на переконання ОСОБА_1 , дії Державної фіскальної службу України щодо відмови у зміні підстави його звільнення зі служби, зазначеної в наказі Державної фіскальної службу України від 29.12.2005 року №2456.

Водночас, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що про порушення свої прав він дізнався коли отримав лист Державної фіскальної служби України від 23.01.2020 №94/к/99-99-04-04-01-14, у якому відповідач відмовив йому у зміні підстави звільнення зі служби, зазначеної в наказі Державної фіскальної службу України від 29.12.2005 року №2456.

Разом з тим, суд також зазначає, що доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Зі змісту доданого ОСОБА_1 до позовної заяви його звернення до Державної фіскальної служби від 17.12.2019 судом встановлено, що у вказаному зверненні позивач повідомляє, що після отримання висновку ВЛК УМВС України в Житомирській області він 10.02.2006 та 02.06.2006 року звертався до Державної податкової адміністрації України із заявами про зміну підстави його звільнення, зазначеної в наказі Державної фіскальної службу України від 29.12.2005 року №2456, однак, відповіді на заяву від 10.02.2006 він не отримав, а у відповідь на заяву від 02.06.2006 йому було формально відмовлено. Тобто, у зверненні до Державної фіскальної служби від 17.12.2019 позивач сам вказує на те, що питання про зміну підстав його звільнення ним ставилось ще в 2006 році.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що про порушення свого права, яке виявилось у невірному зазначенні Державною фіскальною службою України у наказі від 29.12.2005 року №2456 підстави його звільнення зі служби ОСОБА_1 знав ще у 2006 році.

Відтак, перебіг строку звернення до адміністративного суд почався для позивача ще у 2006 році. Водночас, до суду з вказаним адміністративний позовом ОСОБА_1 звернулась 25 березня 2020 року, що свідчить на користь висновку про пропуск позивачем, встановленого ст. 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду.

Частиною 1 ст. 121 КАС України закріплено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Разом з тим із заявою про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення позивач до суду не зверталась.

Суд зауважує, що вирішення питання про поновлення строку звернення до суду суд здійснює виключно з ініціативи та у межах наведених доводів заінтересованої особи. Таким чином, позивачеві слід надати пояснення та докази на їх підтвердження, що свідчать про існування обставин, які об`єктивно перешкоджали позивачеві з 2006 року звернутись до суду з адміністративним позовом у строки, визначені ст. 122 КАС України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків шляхом надання до суду:

- належним чином оформленої позовної заяви (в 2-х екземплярах) із уточненням в ній змісту позовних вимог, заявлених щодо кожного з відповідачів;

- клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 243, 248, 256 КАС України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Позивачу усунути зазначені в ухвалі суду недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення.

У разі якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті у строк, встановлений судом, позовну заяву буде повернуто позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя І.Е.Черняхович