Справа № 640/25775/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової Ії Володимирівни про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - Позивач, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової Ії Володимирівни (далі - Відповідач, Приватний нотаріус) про:

- визнання протиправною відмови у реєстрації іпотечного обтяження та заборони відчуження майна за договором іпотеки №485-002/07Ф посвідчений Приватним нотаріусом зареєстровано в реєстрі за номером 674 та заборона відчуження зареєстровано в реєстрі за номером 675 від 16.02.2007 року Приватного нотаріуса;

- зобов`язання зареєструвати іпотечне обтяження та заборону відчуження майна за договором іпотеки №485-002/07Ф, посвідчений Приватним нотаріусом, зареєстровано в реєстрі за номером 674 та заборона відчуження зареєстровано в реєстрі за номером 675 від 16.02.2007 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.01.2020 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі у зв`язку з тим, що даний спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства. При цьому суд зауважив, що в основу даного спору покладені цивільно-правові відносини, що вказує на належність розгляду даної справи у порядку господарського судочинства.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду міста Києва. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що у розумінні КАС України і Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус є суб`єктом владних повноважень, а відтак оскарження його дій повинно здійснюватися у порядку адміністративного судочинства. Крім того, звертає увагу на порушення судом першої інстанції строку прийняття оскаржуваної ухвали та фактичний початок розгляду справи по суті до відкриття у ній провадження.

Після усунення визначених в ухвалі від 27.02.2020 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01.04.2020 року.

У межах встановлених судом строків відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - змінити, виходячи з такого.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції встановив, що в обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» зазначило, що останнє є іпотекодержателем нерухомого майна, а тому, дізнавшись про відсутність іпотечного обтяження на нього, звернулося до Приватного нотаріуса із заявою про реєстрацію іпотечного запису, однак останній безпідставно відмовив у вчиненні реєстраційного запису. Викладене, на думку Окружного адміністративного суду міста Києва, свідчить, що в основу спірних правовідносин покладено, насамперед, цивільно-правовий спір, що виключає можливість його розгляду і вирішення у порядку адміністративного судочинства, адже він з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.09.2018 року у справі №823/2042/16, повинен розглядатися у порядку господарського судочинства.

З такими висновками суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб місцевих органів виконавчої влади, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Частина 1 статті 2 КАС України регламентує необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Зі змісту п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України випливає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведеними положеннями процесуального закону окреслюється перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб, яким делеговані повноваження зі здійснення владних (публічно-владних) управлінських функцій. Викладене, на переконання судової колегії, підтверджує відсутність в адміністративних судів правових підстав для вирішення питань про право у межах оскарження таких дій, рішень чи бездіяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, фактичною підставою звернення до суду стали протиправна, на думку Позивача, відмова Відповідача у реєстрації іпотечного обтяження та заборони відчуження майна за договором іпотеки №485-002/07Ф з підстав, що не настала жодна з передбачених Законом України «Про іпотеку» обставин для припинення іпотеки, у той час як за правилами цього ж закону особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язку за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. При цьому, Позивач оскаржує до адміністративного суду дії суб`єкта владних повноважень - Приватного нотаріуса як державного реєстратора, посилаючись на недотримання цим суб`єктом положень Закону України «Про іпотеку», та, у той час зазначає, що зобов`язання ОСОБА_2 перед ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за кредитним договором №485-002/07Ф не виконані.

Викладене, на переконання судової колегії, свідчить, що звернення до суду із даним позовом має на меті захист прав не у сфері публічно-правових відносин, а майнових прав товариства. Тобто, виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою з протиправними, на думку Позивача, діями Відповідача щодо невключення до реєстру записів про заборону відчуження, про іпотечне обтяження та намаганням відновити порушене право на таке майно.

Таким чином, на думку судової колегії, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» фактично оскаржує не стільки дії та рішення Приватного нотаріуса, як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, як заявляє вимоги щодо поновлення майнових права на нерухоме майно, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №560/958/19.

У контексті наведеного судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що звернення до суду має на меті захист прав особи від порушень з боку суб`єкта владних повноважень. Звернення до суду не може використовуватися як засіб позбавити іншу особу належних їй прав, навіть не безспірних, без пред`явлення позову саме до такої особи. Судовий захист прав одних осіб не може призводити до порушення прав інших.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Крім того, у своїй постанові від 22.01.2020 року у справі № 200/14507/18-а Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що спір про скасування рішення державного реєстратора про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці за договором іпотеки, має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав особи на спірний об`єкт нерухомості.

За таких обставин судова колегія вважає помилковими доводи Апелянта про те, що спір у цій справі є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки спірні правовідносини стосуються прав ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», пов`язаних із забезпеченням виконання зобов`язань за договором іпотеки №485-002/07Ф.

Також, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що за даними Єдиного державного реєстру судових рішень 04.07.2019 року набрало законної сили рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21.02.2019 року у справі № 755/3678/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юніна Аліна Анатоліївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирилюк Дмитро Володимирович про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, відновлення запису про право власності, в якому встановлено, що згідно Витягу з Реєстру боржників, копії Акту приймання-передачі, слідує, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги до ОСОБА_2 відповідно до отриманих ними договорів про кредитну лінію та про іпотеку за номерами 486-011/07Р і даний номер не відповідає номерам 486-002/07Ф, 485-002/07Ф.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, за правилами ч. 6 ст. 170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Пунктом 10 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, Окружний адміністративний суд міста Києва прийшов до правильного висновку про непоширення на даний спір юрисдикції адміністративних судів, однак, з огляду на суб`єктний склад сторін, помилково зазначив, що даний спір підлягає вирішенню у порядку господарського, а не цивільного судочинства.

Щодо посилання Апелянта на те, що суд першої інстанції фактично розпочав розгляд справи по суті до відкриття у ній провадження, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що за правилами ч. 1 ст. 171 КАС України перевірка належності розгляду справи у порядку адміністративного судочинства є одним з етапів процесуальних дій суду, які передують відкриттю провадження у справі. Відтак, висновок про неналежність розгляду даної справи у порядку адміністративного судочинства на стадії відкриття провадження у справі відповідає вимогам процесуального закону.

Колегія суддів погоджується з твердженням Апелянта про те, що Окружним адміністративним судом міста Києва при вирішенні питання про відмову у відкритті провадженні у справі було порушено встановлений ч. 2 ст. 170 КАС України п`ятиденний строк для прийняття відповідної ухвали, однак указане процесуальне порушення не призвело до неправильного висновку суду про неможливість розгляду даної справи у порядку адміністративного судочинства.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують. Водночас, в оскаржуваній ухвалі суд невірно визначений належний для розгляду даної справи суд, що має своїм наслідком її зміну в частині того, що даний спір підлягає вирішенню у порядку цивільного, а не господарського судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що судом було порушено норми процесуального права в частині визначення належного для вирішення даного спору суду, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 170, 242-244, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2020 року - змінити, зазначивши, до даний спір з урахування суб`єктного складу сторін підлягає розгляду і вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено « 01» квітня 2020 року.