Справа № 805/3483/17-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2020-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2020 року

Київ

справа №805/3483/17-а

адміністративне провадження №К/9901/24987/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Юрченко В.П.,

суддів: Васильєвої І.А., Пасічник С.С.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08.11.2017 (суддя Бабаш Г.П.) та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 (головуючий суддя Компанієць І.Д., судді: Гайдар А.В., Ястребова Л.В.) у справі № 805/3483/17-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1-13 від 08.08.2017 року, яким позивачу визначено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у розмірі 2149,68грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на помилковість нарахування контролюючим органом податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, зважаючи на те, що відповідач неправомірно застосував ставку податку, яка визначена рішенням Петропавлівсько - Борщагівською сільською радою №3 від 18.01.2016 року. Так, позивач вказує на те, що відповідач невірно застосував показники обчислення податку, оскільки житлове приміщення належить їй на праві власності з 10.02.2016 року. Окрім цього, позивач зауважує, що згідно приписів пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення ставок місцевих податків та зборів застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим. Таким чином, відповідач безпідставно застосував ставку податку, визначену рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської Ради №3 від 18.01.2016 року.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 8.11.2017, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області №1-13 від 08.08.2017 року в частині визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно у розмірі 179,14грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди виходили з обгрунтованості прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, натомість встановили, що при нарахуванні відповідачем суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно податковим органом не враховано приписи пп. 266.8.1 п. 268.1 ст. 268 Податкового кодексу України, а тому визначено, що період, за який позивачу необхідно було нарахувати податок на нерухоме майно за 2016 рік, є лютий - грудень 2016 року, оскільки позивач набув право власності на об`єкт нерухомості 10.02.2016 року.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову - про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, відповідач зазначає, що при розрахунку суми податку у спірному податковому повідомленні-рішенні він застосував рішення Петропавлівсько - Борщагівською сільською радою №3 від 18.01.2016 року, а тому при винесенні податкового повідомлення-рішення №1-13 від 08.08.2017 року діяв в межах повноважень, та у спосіб, визначений законом.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій, які просить залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно договору купівлі-продажу №152 від 10.02.2016 позивачем придбано житловий будинок загальною площею 276 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена інформація підтверджена інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.02.2016.

8.08.2017 Головним управлінням ДФС у Донецькій області винесено податкове повідомлення-рішення №1-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік у сумі 2149,68грн.

Не погодившись з таким рішенням позивач звернулась з адміністративним позовом до суду.

В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.

За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до статті 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Згідно підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Положенням про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та території Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, затвердженого рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради №3 від 18 січня 2016 року, визначено, що ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюється у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування: для будівель, віднесених до житлової нерухомості в розмірі 1 %.

Водночас предметом оскарження у цій справі є виключно податкове повідомлення-рішення відповідача №1-13 від 08.08.2017 року, прийняте ним на виконання своїх функцій шляхом реалізації повноважень, передбачених підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 та підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України щодо визначення податкового зобов`язання.

Правомірність рішення органу місцевого самоврядування не є предметом оскарження в цій справі, повноваження міських (селищних, сільських) рад в частині встановлення місцевих податків і зборів, хоча і визначені в тому числі ПК України, проте є виключною правовстановлюючою компетенцією цих органів.

Разом з тим, у даній справі спірним є питання нарахування податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, із застосуванням пункту 266.4 статті 266 ПК України.

Так,підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України встановлено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Згідно підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПКУкраїни обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості;

ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Пунктом 266.8.1 п. 266.8 ст. 266 цього Кодексу передбачено, що у разі переходу права власності на обєкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено, що 10.02.2016 року позивачем придбано житловий будинок загальною площею 276 кв. метрів за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.02.2016 року.

Як уже зазначалось, рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради №3 від 18 січня 2016 року, ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюється у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування: для будівель, віднесених до житлової нерухомості в розмірі 1 %.

Згідно ЗУ «Про Державний бюджет на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року складав 1378 грн.

Судами встановлено, що відповідач, здійснюючи розрахунок позивачу сум податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, використав розрахункову величину 13,78грн. за 1кв.м. бази оподаткування та з урахуванням встановленої законом пільги нарахував ОСОБА_1 податкове зобов`язання з цього податку на загальну суму 2149,68 грн. (13,78* (276кв.м. - 120кв.м.). При цьому, нарахування даного податку здійснено за 12 місяців 2016 року.

Натомість, як правильно зазначено судами попередніх інстанцій, при нарахуванні відповідачем суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно податковим органом не враховано приписи пп. 266.8.1 п. 268.1 ст. 268 Податкового кодексу України, якими передбачено, що у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності, а тому вірним є висновок судів, що період, за який позивачу необхідно було нарахувати податок на нерухоме майно за 2016 рік, є лютий - грудень 2016 року, оскільки позивач набув право власності на обєкт нерухомості 10.02.2016 року.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08.11.2017 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 у справі № 805/3483/17-а - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва

С.С. Пасічник ,

Судді Верховного Суду