Справа № 524/19/20
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Предоляк О.С.

02 квітня 2020 р.Справа № 524/19/20

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Рєзнікової С.С. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання - Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою інспектора роти № 1 Батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Коломійця Михайла Сергійовича на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 лютого 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 Батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Коломійця Михайла Сергійовича , Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В с т а н о в и л а:

03.01.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить скасувати постанову від 24.12.2019 року відповідача інспектора роти № 1 Батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Коломійця М.С. (далі - поліцейський) про накладання на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 670021, якою він підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 255 грн на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП, та справу закрити за відсутністю складу правопорушення.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що 29.11.2019 року о 16:20 годині при виїзді з м. Кременчук в направленні м. Полтава, дотримуючись п. 14.2 ПДР України та правил обгону, перетнув дорожню розмітку 1.1 (вузьку суцільну лінію) для обгону поодинокого транспортного засобу ЗІЛ, що рухався зі швидкістю менше 30 км/год, згідно ПДР України. Проїхавши ще один чи два кілометри був зупинений працівником поліції, який не зважаючи на його пояснення, без доказів та без з`ясування всіх обставин справи склав протиправну постанову.

Позивач вказує, що оскаржувана постанова в порушення вимог ст. 268 КУпАП складена поліцейським не на місці вчинення правопорушення, без його присутності, у зв`язку з чим, він не мав можливості скористатися правом на надання пояснень щодо обставин, викладених у постанові, а саме: відсутності у його діях порушень ПДР України.

Також, позивач вказує, що спірна постанова не містить відомостей про здійснення відеозапису відео реєстратором обставин даного правопорушення, не вказано номер такого приладу. Відповідно, докази вчинення ним правопорушення, вказаного поліцейським у постанові, не підтверджується доказами у порядку ст. 251 КУпАП.

У відзивах на адміністративний позов відповідачі, не погоджуючись з вимогами ОСОБА_1 , зазначають, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, повністю підтверджується даними відеозапису, наявного в матеріалах справи. Відтак, оскаржувана постанова є правомірною та не підлягає скасуванню.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.02.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений

Судове рішення вмотивовано тим, що з наданого відеозапису відео реєстратора не можливо однозначно встановити, що транспортний засіб ЗІЛ, обгін якого здійснив позивач, рухався зі швидкістю більше ніж 30 км./год., а також те, що ОСОБА_1 під час здійснення обгону не забезпечено безпеку дорожнього руху.

Крім того, суд критично поставився до тверджень позивача про недотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме те, що постанова складена не на місці вчинення правопорушення та ненадання йому можливості надати пояснення, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі поліцейський, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні вимог позивача.

Вимоги апеляційної скарги поліцейський обґрунтовує фактично аналогічними доводами, що наведені відповідачами у заявах по суті в суді першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, з наступних підстав.

Судом установлено, що постановою поліцейського Коломійця М.С., серії ДП18 № 607336, від 29.11.2019 року, на позивача ОСОБА_1 (за текстом постанови ОСОБА_1 ) накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., а саме за порушення вимог розділу 34 ПДР України, тобто за невиконання вимог дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) /а.с. 29/.

02.12.2019 року позивач звернувся до батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП із заявою, в якій просив скасувати постанову серії ДП18 № 607336 від 29.11.2019 з тих підстав, що поліцейським не вірно зазначено його прізвище, а також відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення /а.с. 31/.

Рішенням командиру батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП від 10.12.2019 року означена постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення скасована, справа направлена на новий розгляд /а.с. 33-34/.

Про прийняте рішення, а також про розгляд справи про адміністративне правопорушення 24.12.2019 року о 09:30 годині у приміщенні батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП (проїзд 40 років ДАІ, 3, м. Кременчук), позивач повідомлений листом від 10.12.2019 року за № К-662/41/26/1/01-2019 /а.с. 32/.

Доказів отримання зазначеного повідомлення позивачем матеріали справи не містять.

24.12.2019 року поліцейським Коломійцем М.С. відносно позивача ОСОБА_1 винесено оскаржувану постанову серії ДП18 № 670021, якою його піддано адміністративному стягненню у розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, за те, що 29.11.2019 року близько 16:20 годині він, керуючи транспортним засобом Nissan Terrano, номерний знак НОМЕР_1 , на автодорозі Полтава-Олександрія, не виконав вимогу дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) розділу 34 ПДР України /а.с. 4/.

Відповідно до п. 8.5.1 ПДР України горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

Горизонтальна розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) розділу 34 ПДР України - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Лінію 1.1 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється.

Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення правопорушення, яка настає в разі < > порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг < >, та тягне за собою накладення на водія штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Доказом вчинення водієм правопорушення, передбаченого пунктом 1.1 (вузька суцільна лінія) розділу 34 ПДР України, зазначено наявний в матеріалах адміністративної справи відеозапис з нагрудної камери поліцейського та відеореєстратора, встановленого на патрульному автомобілі /а.с. 46/.

Погоджуючись із загальним висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 2 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За приписами ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Пунктом 1 та 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853, визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу (ст. 283 КУпАП).

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Тобто положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.

Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судом із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Як убачається із тексту постанови /а.с. 4/ поліцейський Коломієць М.С. в порушення вимог ст. 283 КУпАП не зазначив в постанові технічний засіб, яким ним було здійснено фото або відеозапис, що виключає можливість прийняття його у якості належного доказу по справі.

Колегія суддів зауважує, що оскаржувана постанова є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.01.2019 року по справі № 592/5576/17 (К/9901/33984/18), у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, надана відповідачем копія відеозапису не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

За приписами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів зауважує, що факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем ОСОБА_1 заперечується, втім, інших доказів в обґрунтування прийнятої постанови відповідачем судам першої та апеляційної інстанції не надано.

Крім наведеного, колегія суддів зазначає, що за приписами ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:

1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;

2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;

3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;

4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;

5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

З урахуванням наведеного вище, та тієї обставини, що судам першої та апеляційної інстанції відповідачем не надано доказів належного сповіщення позивача про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення 24.12.2019 року, і ці обставини залишені судом першої інстанції поза увагою без належної правової оцінки, колегія суддів, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, частково змінює судове рішення з підстав та мотивів його прийняття.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 317 КАС України).

На підставі наведеного, керуючись статтями 13, 23, 31, 268, 269, 286, 271, 272 292, 293, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу інспектора роти № 1 Батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Коломійця Михайла Сергійовича залишити без задоволення, а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 лютого 2020 року частково змінити з підстав та мотивів його прийняття.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова Я.М. Макаренко
Постанова складена і підписана 02.04.2020 року.