Справа № 826/9531/18
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2020-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2020 року м. Київ № 826/9531/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування рішень, вимог та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного Управління ДФС у м. Києві (далі - ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 31.05.2016 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № на суму 8230,75 грн;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 31.05.2016 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № на суму 1598,39 грн;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбачених Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № на суму 1700,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати вимогу від 31.05.2016 №Ф-12/26-50-13-06 на загальну суму 21158,13 грн;

- визнати протиправним та скасувати вимогу від 31.05.2016 № Ф-13/26-50-13-06 на загальну суму 31 967,75 грн;

- зобов`язати ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві вилучити з інформаційної системи органу доходів і зборів за обліковими даними позивача, ФОП ОСОБА_1 , інформацію щодо сум недоїмки та штрафних санкцій за єдиним соціальним внеском, внесених на підставі рішень від 31.05.2016 №, № та № та вимог від 31.05.2016 №Ф-12/26-50-13-06 та №Ф-13/26-50-13-06.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вищезазначені дії та рішення ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві є незаконними та протиправними. Зокрема позивач зазначає, що у відповідності до вимог Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» було нараховано, утримано та перераховано до бюджету єдиний соціальний внесок, який сплачується з доходів фізичних осіб за цивільно-правовими договорами. Надані позивачем до перевірки документи, відповідали всім критеріям та містили всі обов`язкові реквізити, вказані у статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність», а отже вони є достатніми і належними доказами здійснення зазначеної господарської операції. Позивач стверджує, що проігнорувавши подані позивачем первинні документи (акти наданих послуг), Книгу обліку доходів і витрат, контролюючий орган дійшов хибного та упередженого висновку, що на підставі цих документів неможливо встановити реальність здійснення фінансово-господарської операції та формування витрат. Одночасно позивач вважає, що з врахуванням останньої позиції викладеної ДФС України №2991/Г/99-99-11-02-02-25 від 01.03.2018 про результати розгляду скарги Позивача саме з цього приводу, є необхідність рішенням суду також зобов`язати відповідача вилучити з інформаційної системи органу доходів і зборів за обліковими даними позивача, ФОП ОСОБА_1 , інформацію щодо сум недоїмки та штрафних санкцій за єдиним соціальним внеском, внесених на підставі оскаржуваних рішень відповідача.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки відсутні підстави для задоволення позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.07.2018 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) на підставі пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час розгляду справи, оцінивши наведені у позові обставини та надані на їх підтвердження документи, суд дійшов висновку щодо необхідності витребування від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 додаткових доказів по справі і своєю ухвалою від 28.01.2020 витребував від позивача документи на підтвердження виконання умов договору на підтвердження надання Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 послуг розроблення та настроювання програмного забезпечення, актів наданих послуг, доказів на підтвердження здійснення оплати за отримані послуги, скриншот (знімок екрану) сайту, книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

На виконання вимог ухвали суду ОСОБА_1 14.02.2010 та 11.03.2020 направив додаткові докази у справі.

Оскільки станом на час розгляду справи, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис (дата запису: 30.07.2019; номер запису: 0037605) про припинення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві, а також зважаючи на перебування Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві в стані припинення (запис від 01.08.2019) у зв`язку з реорганізацією податкового органу на підставі постанови Кабінету Міністрів України №537 від 19.06.2019 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», з урахуванням змісту позовних вимог та доводів, наведених на їх обґрунтування на підставі статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про необхідність заміни первинного відповідача процесуальним правонаступником у спірних правовідносинах - Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві (код ЄДРПОУ - 43141267, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено планову документальну виїзну перевірку дотримання вимог чинного законодавства з питань оподаткування ФОП ОСОБА_1 за період з 19.11.2014 по 31.12.2015, за результатами якої було складено акт №100/1/26-50-13-06/ НОМЕР_1 від 06.05.2016.

В ході перевірки контролюючим органом були зроблені висновки про порушення позивачем вимог пункту 1 статті 4, пункту 4 статті 6 та пункту 1 статті 7 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого позивачу донараховано єдиний соціальний внесок на чистий оподаткований дохід, встановлений за результатами перевірки за 2015 рік у розмірі 31967,75 грн, оскільки позивачем не нараховувся не утримувався з фонду оплати праці у найманих працівників єдиний соціальний внесок у сумі 21158,00 грн.

Із зазначеними висновками позивач не погодився, направивши до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві свої заперечення від 19.05.2016 №19/05-16.

За наслідками розгляду заперечень, їх залишено без задоволення, а висновки акта перевірки від 06.05.2016 №100/1/26-50-13-06/ НОМЕР_1 - без змін.

На підставі висновків акта перевірки ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві були винесені рішення від 31.05.2016:

- № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 8230,75 грн;

- № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 1598,39 грн;

- № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбачених Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на суму 1700,00 грн.

Також ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві 31.05.2016 виставлено вимоги про сплату боргу недоїмки №Ф-12/26-50-13-06 на загальну суму 21158,13 грн та №Ф-13/26-50-13-06 на загальну суму 31967,75 грн.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями про застосування штрафних санкцій та вимогами про сплату боргу (недоїмки), позивач оскаржив їх у адміністративному порядку, однак рішенням ГУ ДФС України у м. Києві від 11.07.2016 за №4508/Г/26-15-10-02-16 скарга позивача залишена без розгляду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.12.2017 у справі №826/11275/16 позов ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДФС у м. Києві від 11.07.2016 №4508/Г/26-15-10-02-16 про залишення скарги без розгляду та зобов`язано ГУ ДФС у місті Києві розглянути по суті скаргу ФОП ОСОБА_1 від 12.06.2016 №12/06-16-ЕСВ з урахуванням доданих до неї документів.

Вказане рішення суду набрало законної сили.

Також, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.12.2017 у справі 826/5985/17 позов ФОП ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у м. Києві від 13.04.2017 №Ф-4014-17 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 62668,01 грн.

Дане рішення також набрало законної сиди у відповідності до вимог чинного законодавства.

Однак, 01.03.2018 Державна фіскальна служба України у своєму рішенні за №2991/Г/99-99-11-02-02-25 за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 вказує на недоречність посилань позивача на вищезазначене судове рішення у справі №826/5985/17, оскільки даним рішенням визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.04.2017 №Ф-4014-17, однак не містить зобов`язань для Головного управління ДФС у м. Києві вчинити певні дії щодо проведення коригування в облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника.

Наведені обставини в сукупності слугували для позивача для звернення до суду із даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи доводи позивача та заперечення відповідача, суд бере до уваги наступне.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI, у редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються зокрема: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону №2464-VI).

Статтею 3 Закону №2464-VI визначено принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, зокрема. наступні: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Пунктом першим частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено роботодавців, зокрема підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

До визначених частиною другою статті 6 Закону №2464-VI обов`язків платника єдиного внеску зокрема віднесено: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1); подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 4).

Згідно із абзацом 1 пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Частиною четвертою статті 8 Закону №2464-VI визначено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 Закону №2464-VI. Частиною восьмою цієї статті передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

За положеннями частин другої, четвертої статті 25 Закону №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина друга статті 9 Закону №2464-VI).

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Аналіз наведених норм свідчить про обов`язок платників єдиного внеску самостійно своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок у порядку визначеному Законом, невиконання якого тягне за собою встановлену Законом відповідальність.

Відповідно до підпункту 164.2.2. пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору. При цьому при отриманні зазначених у цьому підпункті доходів від фізичних осіб - платників єдиного податку четвертої групи, їх отримувач зобов`язаний включити суми таких доходів до річної податкової декларації за звітний рік та самостійно сплатити з них установлені цим Кодексом податки та збори.

При нарахуванні доходів у вигляді винагороди по цивільно-правовому договору за виконання робіт (надання послуг) база оподатковування визначається як нарахована сума такої винагороди, зменшена на суму ЄСВ (абзац 2 пункту 164.6 статті 164 Податкового кодексу України).

Судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців основним видом економічної діяльності є 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт».

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 01.01.2015 було укладено ряд договорів цивільно-правового характеру з фізичними особами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , умовами яких передбачено, що виконавці беруть на себе зобов`язання виконати перевезення вантажів до 31.12.2015 за замовленням Замовника (ФОП ОСОБА_1 )

На підтвердження виконання зазначених договорів позивачем надано копії актів надання послуг від 15.12.2015, 24.12.2015, 26.11.2015 та 28.12.2015.

Також, на підтвердження сплати єдиного соціального внеску позивачем надано копію платіжного доручення №50 від 24.05.2016 з призначенням платежу - сплата ЄСВ 2,6% утримання - 262,13 грн та 34,7% нарахування - 3498,45 грн на доходи фізичних осіб по договорах ГПХ за грудень 2015 року.

Отже, позивачем у відповідності до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» було нараховано, утримано та перераховано до бюджету єдиний соціальний внесок, який сплачується з доходів фізичних осіб за цивільно-правовими договорами. Крім того, предмет та надані послуги, згідно цивільно-правових договорів відповідають основним видам діяльності позивача.

Крім того, підставою для винесення вимоги №Ф-13/26-50-13-06 від 31.05.2016 на загальну суму 31967,75 грн стали встановлені перевіряючими в ході перевірки у 2016 році «відхилення» у податковому обліку позивача.

В акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_1 включено до складу витрат послуги на загальну суму 74500,00 грн (без ПДВ), отримані від фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 за розроблення програмного забезпечення та настроювання програмного забезпечення. Під час перевірки ФОП ОСОБА_1 надав Акти виконаних робіт, однак не надано підтвердження сплати за отримані послуги, що унеможливлює підтвердити факт понесення витрат. Крім того, в актах виконаних робіт не деталізовано проведені роботи. Виходячи з вищезазначеного та враховуючи, що у ФОП ОСОБА_1 відсутнє комп`ютерне обладнання, офісні приміщення для його розміщення, то вартість отриманих послуг з розроблення комп`ютерного забезпечення не може бути включена до складу витрат.

На підставі наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що 01.12.2014 між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ФОП ОСОБА_2 (Виконавець) було укладено договір №04/01-1 про надання послуг по розробці сайту та додаткових послуг у вигляді розробки модулю синхронізації для ПО 1С: Підприємство в залежності від обраного Замовником варіанту та інших супутніх послуг (Додаток № 1). Вартість послуг згідно Договору складатиме 74500,00 грн без ПДВ (пункт 6.1 Договору).

В додатку №1 до Договору Сторони між собою погодили найменування та перелік послуг за цим договором. Умови, за наявності яких вважатиметься, що передбачені договором послуги надані належним чином, визначені в пунктах 6.5.- 6.7 Договору.

Одночасно, в пункті 6.4. Договору визначалося, що Замовник здійснює оплату послуг готівковими коштами згідно Додатку №1 на підставі Актів виконаних робіт.

На підтвердження виконання договору позивачем надано видаткову накладну №РН-0356737 від 23.12.2015 на загальну суму 77700,00 грн.

Також позивачем надано акт списання товарів №12 від 31.12.2015 на суму 32450,64 грн.

Крім того, позивач у позовній заяві стверджує, що належним доказом здійсненого між сторонами розрахунку за надані послуги є відповідні записи про передачу готівкових коштів (на підставі актів наданих послуг від 31.03.2015 №31/03-1 від 31.03.2015, від 31.04.2015 № 31/04-1, від 29.05.2015 № 29/05-1, від 31.07.2015 № 31/07-1, від 30.09.2015 № 30/09-1) відображені в Книзі обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи - підприємці, форма і порядок ведення якої затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за №1686/24218 та відсутність претензій з цього приводу до позивача з боку Виконавця (ФОП ОСОБА_2 ). Витяг з такої Книги з даними за спірний період надана позивачем для приєднання до матеріалів справи на вимогу суду.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Реальності господарської діяльності здійснюється на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Зокрема позивач стверджує, що придбання вказаного дизельного палива здійснювалось позивачем на підставі укладеного з ТОВ «Стейт Оіл» договору на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) від 19.01.2015 №ДГ-11071.

При цьому слід зазначити, що об`єктом оподаткування, в розумінні пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України є чистий оподатковуваний дохід. Він визначається, як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. При цьому визначення витрат, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця, здійснюється виходячи із положень, закріплених в розділі III «Податок на прибуток підприємств». Витрати, які приймають участь у формуванні об`єкта оподаткування - це документально підтверджені витрати операційної діяльності.

Отже, контролюючим органом не було враховано, що придбане позивачем дизельне пальне, згідно видаткової накладної №РН-0356737, було використане в господарській діяльності не в повному обсязі, а частково. Частина дизельного пального отриманого від ТОВ «Стейт Оіл» була у встановленому порядку списана за Актом списання товарів №12 від 31.12.2015.

Оскільки висновки контролюючим органом, на підставі яких прийняті оскаржувані рішення № від 31.05.2016, № від 31.05.2016 та № від 31.05.2016, зроблені без повного з`ясування дійсних обставин, що супроводжували спірні господарські операції, а також без врахування вимог законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про наявність підстав для скасування зазначених рішень, а також вимог про сплату боргу (недоїмки) від 31.05.2016 №Ф-12/26-50-13-06 та №Ф-13/26-50-13-06, що були виписані на підставі акта перевірки, який містить передчасні висновки, які спростовані під час розгляду даної справи.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві вилучити з інформаційної системи органу доходів і зборів за обліковими даними ФОП ОСОБА_1 інформацію щодо сум недоїмки та штрафних санкцій за єдиним соціальним внеском, внесених на підставі рішень від 31.05.2016 №, № та № та вимог від 31.05.2016 №Ф-12/26-50-13-06 і №Ф-13/26-50-13-06, суд вважає за доцільне вказати на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, урегульовані Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковим контролем є система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (підпункт 62.1.2 пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України).

Згідно із статтею 71 Податкового кодексу України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

За правилами підпункту 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 Податкового кодексу України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

У пункті 74.1 статті 74 Податкового кодексу України зазначено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів.

Виходячи із системного тлумачення статей 71, 72, 74 Податкового кодексу України, для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла за результатами податкового контролю і не може бути виключена з баз даних, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку.

Вирішуючи питання про правомірність здійсненого податковим органом коригування, слід враховувати правову позицію Верховного Суду України, висловлену, зокрема, в постановах: від 09.12.2014 №21-511а14, від 04.11.2015 справа № 21-1654а15, від 02.12.2015 №21-5180а15, від 15.12.2015 №21-677а15, відповідно до яких інформація, що надійшла за результатами податкового контролю, не може бути виключена з баз даних, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку.

Як було встановлено судом у даній справі, за результатами проведеної перевірки складено акт №100/1/26-50-13-06/ НОМЕР_1 від 06.05.2016, на підставі якого ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві 31.05.2016 винесено рішення №, №, №, а також вимоги №Ф-12/26-50-13-06 і №Ф-13/26-50-13-06.

Контролюючим органом до інформаційної системи органу доходів і зборів в облікові дані позивача, внесено інформацію щодо сум недоїмки та штрафних санкцій за єдиним соціальним внеском, внесених на підставі зазначених рішень і вимог.

Суд у цій справі дійшов висновку про протиправність рішень № від 31.05.2016, № від 31.05.2016, № від 31.05.2016, вимог № Ф-12/26-50-13-06 від 31.05.2016, №Ф-13/26-50-13-06 від 31.05.2016, у зв`язку із чим виключення з бази даних інформації, внесеної на підставі цих рішень та вимог, є обґрунтованими.

Наведені вище обставини в своїй сукупності дають суду підстави для висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст.2, 5-11, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного Управління ДФС у м. Києві від 31.05.2016 за №, № і №.

Визнати протиправними та скасувати вимоги Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного Управління ДФС у м. Києві від 31.05.2016 за №Ф-12/26-50-13-06 і № Ф-13/26-50-13-06 на загальну суму 31 967,75 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у місті Києві вилучити з інформаційної системи органу доходів і зборів за обліковими даними Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 інформацію щодо сум недоїмки та штрафних санкцій, внесених на підставі рішень від 31.05.2016 №, № та № та вимог від 31.05.2016 №Ф-12/26-50-13-06, №Ф-13/26-50-13-06.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4228 (чотири тисячі двісті двадцять вісім) гривень 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління ДПС у місті Києві.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Головне управління ДПС у місті Києві (код ЄДРПОУ - 43141267, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Суддя: Н.А. Добрівська