Справа № 200/2331/20-а
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2020-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2020 р. Справа№200/2331/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

28 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому вважаючи свої права порушеними просив стягнути з Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області на його користь компенсацію за затримку розрахунку при звільнені з 07 листопада 2019 року по день ухвалення судового рішення з розрахунку середньоденної заробітної плати 2444,78 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що станом на день звільнення з посади судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області відповідач не здійснив виплату всіх належних йому сум. Однак його порушене право було відновлено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року, його позов задоволено: стягнуто з відповідача на його користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні з 02 квітня 2019 року по 06 листопада 2019 року - день ухвалення судового рішення.

Але, до теперішнього часу відповідач ніяких заходів щодо здійснення з ним розрахунку та виплати належних при звільненні сум не приймає, тому вважав, що відповідач на підставі ст. ст. 116 та 117 Кодексу законів про працю України має сплатити йому відшкодування за час затримки розрахунку за весь час затримки - з дня, наступного після винесення судом рішення (07 листопада 2019 року) по день фактичного розрахунку, а якщо на час розгляду справи відповідач не проведе з ним розрахунок - по день ухвалення судового рішення в даній справі.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, зокрема, що виконання рішень судів про стягнення коштів з державних органів регулюється Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», виконання рішень судів має здійснюватись органом Державної казначейської служби України за рахунок бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

Листом від 17 липня 2019 року№05-1096/19, адресованим до Державної судової адміністрації України, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області просило розглянути питання виділення коштів за програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» для виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року в справі №200/13312/18-а.

Державна судова адміністрація України листом від 15 серпня 2019 роу №11-21092/19 повідомила, що виконання зазначеного судового рішення має здійснюватися за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» шляхом списання коштів Державною казначейською службою у порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Таким чином до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області вказана бюджетна програма та відповідний кошторис у розмірі, необхідному для виконання згаданого судового рішення, не доведені, у зв`язку з чим Управління не мало можливості виконати рішення у встановлений ним спосіб.

Вважав, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин

Просив в задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року, в справі №200/9642/19-а за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні, встановлені наступні обставини щодо позивача.

Указом Президента України від 31 серпня 2004 року № 1026/2004 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.

14 грудня 2004 року позивачем прийнято присягу судді.

Постановою Верховної Ради України від 14 квітня 2010 року, позивач обраний на посаду судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області безстроково.

29 травня 2012 року Вища Рада Юстиції прийняла рішення № 748/0/15-12 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за порушення присяги.

05 липня 2012 року Верховна Рада України прийняла постанову № 5126-V1 про звільнення позивача з посади судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у зв`язку з порушенням присяги.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 04 вересня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання незаконною постанови від 05 липня 2012 року № 5126-V1 відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням Вищого адміністративного суду України від 04 вересня 2012 року, у лютому 2013 року позивач подав до Європейського суду з прав людини заяву проти України.

19 січня 2017 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Куликов та інші проти України», зокрема і за заявою ОСОБА_1 № 15073/13, яким постановив, що Україна порушила стосовно позивача: пункт 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з недотриманням принципів незалежності та безсторонності; статтю 8 Конвенції, якою кожному гарантується право на повагу до приватного і сімейного життя.

Постановою Верховного Суду України від 07 серпня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого адміністративного суду України від 04 вересня 2012 року задоволено частково: постанову Вищого адміністративного суду України від 04 вересня 2012 року скасовано, постановлено справу передано на новий розгляд до Вищого адміністративного суду України.

Рішенням колегії суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 01 лютого 2018 року в справі № 800/341/17 (П/9901/18/18), позов ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання постанови незаконною - задоволено частково, визнано протиправною та скасовано Постанову Верховної Ради України від 05.07.2012 року № 5126- VІ «Про звільнення судді».

12 вересня 2018 року наказом голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 12-к скасовано наказ від 13 липня 2012 року № 13-к про відрахування судді ОСОБА_1 13 липня 2012 року зі штату вказаного суду у зв`язку з порушенням присяги; наказано вважати ОСОБА_1 таким, що приступив до виконання обов`язків судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з 13 вересня 2018 року; продовжено виплачувати ОСОБА_1 раніше встановлену щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 60 % посадового окладу як такому, що має стаж роботи станом на 16 липня 2012 року 28 років 07 місяців 06 днів; наказано відділ планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 17 липня 2012 року.

Підставами для винесення зазначеного наказу голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2018 року № 12-к була заява ОСОБА_1 , рішення Верховного Суду України від 01 лютого 2018 року № 800/341/17 (П/9901/18/18) та рішення Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_1 № 15073/13 від 19 січня 2017 року. Однак, заробітна плата за час вимушеного прогулу не була виплачена, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з відповідним позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року в справі №200/13312/18-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, третя особа Державна судова адміністрація України, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено, зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року включно, зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області здійснити сплату єдиного соціального внеску з нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року включно.

01 квітня 2019 року наказом Голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області №4-к згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 14 березня 2019 року №757/0/15-19 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України», пунктом 4 статті 24, статті 115 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтею 24 Закону України «Про відпустки» відраховано ОСОБА_1 , суддю Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за вчинення істотного дисциплінарного проступку та наказано виплатити йому компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 13 вересня 2018 року по 01 квітня 2019 року тривалістю 1 робочий день.

Наказом Голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2019 року №6-к внесено зміни до наказу від 12 вересня 2018 року «12-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », а саме викладено пункт 5 в такій редакції: «5. Взяти до уваги, що суддя ОСОБА_1 має щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 70% посадового окладу як такий, що має стаж роботи на посаді судді станом на 13 вересня 2018 року 34 роки 3 місяці 2 дні», та наказано відділу платного-фінансової діяльності бухгалтерського обліку та звітності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області здійснити виплату ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року у відсотках: з 17 липня 2012 року по 09 червня 2014 року 29 років 11 місяців 29 днів, 60 відсотків; з 10 червня 2014 року по 12 вересня 2018 року 34 роки 3 місяці 2 дні, 70 відсотків.

18 червня 2019 року позивач звернувся до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області із заявою про нарахування та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу з 17 лютого 2012 року по 12 вересня 2018 року та здійснення сплати єдиного соціального внеску з нарахованої заробітної плати за час вимушеного прогулу за весь зазначений період.

Відповідач листом від 16 липня 2019 року №05/1092/19-вих. повідомив, що порядок виконання рішень судів про стягнення коштів з державних органів регулюється Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845«Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», відповідно до яких виконання рішень судів має здійснюватися органом Державної казначейської служби України за рахунок бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів». Враховуючи вищенаведене та те, що вказана бюджетна програма та відповідний кошторис не доведені, Територіальне управління Державної судової адміністрації України не має можливості виконати рішення суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року в справі №200/9642/19-а, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року, позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні задоволено: стягнуто з відповідача на його користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні з 02 квітня 2019 року по 06 листопада 2019 року у розмірі 366 717 грн.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що оскільки позивача було звільнено 01 квітня 2019 року, а заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 17 липня 2012 року по 12 вересня 2018 року йому не виплачена, тому відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню з 02 квітня 2019 року по день прийняття даного судового рішення (06 листопада 2019 року).

Компенсацію за затримку розрахунку при звільненні обчислено виходячи з середньоденної заробітної плати за останні повні календарні місяці роботи 2444,78 грн.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 116 Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 Кодексу встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні та визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Судовим рішенням в справі №200/9642/19-а, яке набрало законної сили 25 лютого 2020 року, права позивача на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні захищені по день ухвалення рішення.

Відповідно до вказаного рішення відповідач вже поніс відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, яка передбачена ст. 117 Кодексу законів про працю України.

Застосування положень ст. 117 вказаного Кодексу до одного і того ж звільнення та до тих же складових заробітної плати (тобто без встановлення факту невиплати працівнику при звільненні таких складових заробітної плати, щодо яких відсутній спір або спір щодо яких ще не вирішувався) за наступний бажаний позивачем період після ухвалення зазначеного судового рішення суперечитиме вимогам законодавства, що є недопустимим.

Крім того позивачем не враховане наступне.

Статтею 1291 Конституції України визначено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічні положення містяться в ч. 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому відповідно до ч. 2 та 4 ст. 6 цього Закону рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Такі органи не є органами примусового виконання.

Крім того, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішуються в порядку, передбаченому розд. ІV Кодексу адміністративного судочинства України

До вказаних питань віднесено, зокрема, питання визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, що врегульовано ст. 383 розд. ІV Кодексу, відповідно до ч. 6 якої за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу, тобто окрему ухвалу.

Вказані питання вирішуються судом в адміністративній справі, в якій ухвалено судове рішення, щодо невиконання (неповного виконання) якого звернулася особа, а не шляхом ухвалення судового рішення в іншій справі.

Зазначені процесуальні норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в такій справі.

Отже, законодавчо закріплені механізми, спрямовані на виконання судових рішень.

Вказані положення законодавства з урахуванням обставин справи при пред`явленні позову враховані не були.

З огляду на наведене правові підстави для задоволення позову із зазначених в ньому підстав відсутні.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 2, ) про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 02 квітня 2020 року.

Суддя Т.В. Логойда