Справа № 440/4578/19
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2020-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 р.Справа № 440/4578/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.12.2019 року, (головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, повний текст складено 28.12.2019 року) по справі № 440/4578/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про стягнення компенсації та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії в сумі 50727,65 грн за рахунок коштів Пенсійного фонду України відповідно до ст. 6 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати";

- зобов`язати відповідача подати протягом одного місяця з дня набрання законної сили рішенням звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.12.2019 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, нарахованої на підставі постанови Машівського районного суду Полтавської області від 17.06.2014 у справі № 540/704/14-а, за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись із рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог зазначила, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у сумі 50727,65 грн, та обираючи спосіб захисту її прав "зобов`язання" відповідача здійснити розрахунок, нарахування та виплату не навів будь-яких обгрунтувань щодо помилковості розрахунку позивачем зазначеної суми, не витребував у відповідача доказів щодо фактичного розміру компенсації втрати частини доходів.

Також зазначила, що належним способом захисту її прав, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність відповідача є саме стягнення з пенсійного органу конкретно визначеної суми.

Крім того, вважає безпідставним не застосування судом заходів судового контролю за виконанням судового рішення , а саме не зобов`язання відповідача надати звіт.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач) надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В обґрунтування зазначило, що сума пенсії ОСОБА_1 у розмірі 35101,11 грн. була облікована в органах Пенсійного фонду України в Полтавській області та виплачена їй відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, завтердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649, а тому відстуні підстави для виплати позивачу компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" . Пенсійна виплата проведена з урахуванням соціальної спрямованості політики Уряду, стану соціально-економічного розвитку країни, після збалансування видатків з наявними бюджетними ресурсами. Відмовляючи в зобов`язанні пенсійний орган надати звіт про виконання судового рішення, суд першої інстанції реалізував своє право про встановлення судового контролю.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження в спрощеному провадженні відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області, є постраждалою внаслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та інвалідом 3 групи, захворювання якого пов`язане з ліквідацією наслідків на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням, довідкою.

В 2014 р. ОСОБА_1 , вважаючи, що пенсійний орган виплачує їй пенсію в меншому розмірі, ніж встановлено ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» звернулася до суду за захистом своїх прав.

17.06.2014 постановою Машівського районного суду Полтавської області по справі № 540/704/14-а, зокрема, зобов`язано управління Пенсійного Фонду України в Машівському районі Полтавської області здійснити перерахунок щомісячної основної державної пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 01.01.2014 по третій групі інвалідності в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст.54, ст.67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та провести відповідні виплати, з урахуванням фактично виплачених сум; здійснити перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю ОСОБА_1 , з 01.01.2014 по третій групі інвалідності в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.50, ст.67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та провести відповідні виплати, з урахуванням фактично виплачених сум.

Карлівським об`єднаним УПФУ Полтавської області здійснено перерахунок пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, доплата у сумі 35101,11 грн виплачена ОСОБА_1 поштовим переказом в липні 2019 р., що підтверджується довікою, листом відповідача та не заперечується сторонами (а.с. 11, 14).

28.07.2019 позивач звернулася до відповідача з заявою, в якій просила провести розрахунок, нарахування компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати частини пенсії згідно судового рішення за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 по день фактичної виплати, а саме по 23.07.2019, та виплатити нараховану компенсацію відповідно до ст. 6 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за рахунок коштів Пенсійного фонду України (а.с. 12).

20.08.2019 ГУ ПФУ в Полтавській області листом повідомило ОСОБА_1 , що в постанові Машівського районного суду Полтавської області по справі № 540/704/14-а, відсутні зобов`язання щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", також даним Законом та постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 не передбачено нарахування компенсації втрати частини доходів на суми, що виплачуються за минулий час за рішенням суду (а.с. 15).

Позивач, вважаючи відмову у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, протиправними, звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для виплати компенсації, оскільки пенсія позивачу за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 виплачена з порушенням строків, а саме 23.07.2019.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо стягнення суми 50 727,65 грн. суд першої інстанції виходив з того, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії.

Відмовляючи в зобов`язанні відповідача надати звіт про виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для застосування заходів судового контролю.

З урахуванням ч. 1 ст. 308 КАС України рішення суду першої інстації переглядається в частині відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159).

Згідно ст. 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Пунктом 2 Порядку № 159 визначено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Відповідно до п. 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Згідно п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 06.02.2018 у справі № 681/423/15-а, від 20.02.2018 у справі № 522/5664/17, від 21.06.2018 у справі № 523/1124/17, від 03.07. 2018 у справі № 521/940/17, від 05.10. 2018 у справі № 127/829/17, від 24.01.2019 у справі № 159/1615/17, від 12.02.2019 у справі №814/1428/18.

Судом першої інстанції встановлено, що виплата позивачу пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 відбулася з порушенням строків, а саме 23.07.2019, несвоєчасне нарахування і виплата таких сум відбулись з вини пенсійного органу, а тому позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків її виплати.

Колегія суддів зазначає, що в цій частині судове рішення сторонами не оскаржується.

Щодо доводів апелянта стосовно помилковості обраного судом першої інстанції способу захисту, а саме прийняття рішення про зобов`язання відповідача здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини доходів, а не стягнення конкретно визначеної суми, колегія суддів виходить з наступного.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що питання щодо визначення суми виплат не належить до компетенції суду, а тому останній лише констатує право позивача на отримання суми встановленої пенсії за минулий час.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Суд не наділений повноваженнями перебирати на себе функцію здійснення розрахунку та нарахування коштів замість органу, на який покладено такі повноваження.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.02.2018 у справі №681/423/15-а.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно обрано спосіб захисту прав позивача шляхом зобов`язання відповідача здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії.

Щодо доводів апелянта про не встановлення судом судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати звіт про виконання рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу наведеної норми законодавства можна дійти висновку, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах є правом, а не обов`язком суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для зобов`язання відповідача надати звіт, оскільки у суду немає підстав вважати, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Отже суд першої інстанції скористався своїм правом, доказів на спростування висновків суду матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.12.2019 року по справі № 440/4578/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова