Справа № 1.380.2019.003409
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.003409 пров. № А/857/473/20

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Заверухи О.Б., Старунського Д.М.

за участі секретаря судового засідання Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року (суддя - Коморний О.І., м. Львів, повний текст судового рішення складено 02 грудня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання незаконним і скасування наказу,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 в липні 2019 року звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ начальника Управління патрульної поліції у Львівській області капітана поліції Пилипенка P.O. від 23.05.2019 №32 «Про застосування до працівників УПП у Львівській області ДПП дисциплінарних стягнень» в частині притягнення поліцейського взводу №1 роти 4 батальйону №4 УПП у Львівській області ДПП капрала поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. В обґрунтування позовних вимог вказує, що згідно з оскаржуваним наказом позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за невихід на службу у вихідний день відповідно до графіку несення служби особовим складом батальйонів на лютий 2019 року. Позивач наголошує, що жодних наказів чи розпоряджень щодо залучення позивача до служби у вихідний день відповідачем не ухвалювалося. Таким чином, вважає, що позивач незаконно притягнутий до дисциплінарної відповідальності, оскільки у нього був вихідний день і жодних наказів чи розпоряджень від відповідача чи уповноважених посадових чи службових осіб щодо виходу на службу йому не надходило. Також вказує, що при накладенні на позивача дисциплінарного стягнення, відповідачем не враховано, що ОСОБА_1 є членом професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України Львівської обласної організації первинної профспілкової організації працівників Управління патрульної служби м. Львова Департаменту патрульної поліції, з огляду на що відповідач не мав права притягувати позивача до дисциплінарної відповідальності без отримання згоди відповідних профспілкових органів.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі №1.380.2019.003409 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені у позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки. Крім того зазначає, що керівництво Управління патрульної поліції у Львівській області, заздалегідь проінформоване офіційним листом Департаменту патрульної поліції про приїзд до Львова особи, стосовно котрої забезпечується державна охорона і що може призвести до загострення оперативної обстановки, відповідно до «Інструкції про порядок переведення органів Національної поліції України на посилений варіант службової діяльності», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2015 №1560 (далі - Інструкція №1560), зобов`язане було здійснити переведення Управління патрульної поліції у Львівській області або окремих його підрозділів на посилений варіант службової діяльності, про що видати відповідний наказ та довести його до відома підлеглому особовому складу. Апелянт вважає, що лише в рамках даного наказу на законних підставах могла бути здійснена тимчасова відміна вихідних днів для поліцейських, однак жодних з цих дій виконано не було. Також скаржник звертає увагу суду на ту обставину, що усне повідомлення командира батальйону про необхідність виходу на службу у вихідний день не є владним управлінським розпорядженням та, як наслідок, не носить зобов`язального характеру для позивача.

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 займає посаду поліцейського взводу №1 роти №4 батальйону №4 УПП у Львівській області ДПП.

26.02.2019 на ім`я начальника УПП у Львівській області ДПП капітана поліції Пилипенка Р.О. надійшов рапорт командира взводу №1 роти №4 батальйону №4 УПП у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Покровського Ю.В., в якому він повідомив, що 23.02.2019 на ранковому шикуванні особового складу, який задіювався для охорони громадського порядку під час приїзду осіб, щодо яких здійснюється державна охорона, було виявлено відсутність двох працівників УПП у Львівській області ДПП, в т.ч. поліцейського взводу №1 роти №4 батальйону №4 УПП у Львівській області ДПП капрала поліції ОСОБА_1

За фактами, вказаними в згаданому вище рапорті та доданих до нього матеріалів проведено службову перевірку, за результатами якої в діях капрала поліції ОСОБА_1 встановлено порушення, яке має ознаки дисциплінарного проступку під час забезпечення безпеки дорожнього руху під час візиту до Львівської області Президента України ОСОБА_2 .

Вищезазначене стало підставою для призначення службового розслідування.

За результатами службового розслідування, призначеного з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським взводу №1 роти №4 батальйону №4 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції ОСОБА_1 порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку і виразилося у невиході на службу по забезпеченню безпеки та безперешкодного проїзду транспортних засобів зособою, щодо якої здійснюється державна охорона, 23.02.2019, складено висновок від 07.05.2019, який затверджено т.в.о. начальника УПП у Львівській області ДПП старшим лейтенантом поліції Струком В.Б.

Наказом начальника Управління патрульної поліції у Львівській області капітана поліції Пилипенка P.O. від 23.05.2019 №32 «Про застосування до працівників УПП у Львівській області ДПП дисциплінарних стягнень», за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» пунктів 1, 4, 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національно поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», підпунктів 3.1.1, 3.1.10 пункту 3.1 розділу III Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 05.01.2016 № 4/1, абзаців 1, 2 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179, на підставі пункту 2 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національно поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» до поліцейського взводу №1 роти №4 батальйону №4 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не виконав владне управлінське розпорядження прямого керівництва, чим вчинив дисциплінарний проступок, з огляду на що підставним є застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до статті 2 Закону №580-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами (стаття 3 Закону №580-VIII).

Частиною першою статті 17 Закону №580-VIII визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно із частиною першою статті 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Статтею 91 Закону №580-VIII врегульовано службовий час і час відпочинку поліцейських. Визначено, що особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: 1) службу у святкові та вихідні дні; 2) службу позмінно; 3) службу з нерівномірним графіком; 4) службу в нічний час.

Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції. Для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем. Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов`язків. Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.

За приписами частини першої, другої статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначені Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі - Закон №2337-VIII).

Згідно із статтею 1 Закону №2337-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Відповідно до статті 2 Закону №2337-VIII за своїм службовим становищем поліцейські можуть бути керівниками або підлеглими стосовно інших поліцейських. Керівник - це службова особа поліції, наділена правами та обов`язками з організації службової діяльності підлеглих їй поліцейських та інших працівників поліції і контролю за їхньою службовою діяльністю. Керівник, якому поліцейський підпорядкований за службою, у тому числі тимчасово, є прямим керівником для нього. Найближчий до підлеглого прямий керівник є безпосереднім керівником. Під час виконання службових обов`язків поліцейський підпорядковується лише своєму безпосередньому та прямому керівникові.

З матеріалів справи встановлено, що 19.02.2019 до УПП у Львівській області ДПП надійшла службова телеграма першого заступника начальника Департаменту патрульної поліції Білошицького О.Г., в якій останній проінформував підлеглих про візит 23.02.2019 до Львівської області особи, щодо якої здійснюється державна охорона. У зв`язку із цим, перший заступник начальника Департаменту патрульної поліції вимагає від УПП у Львівській області ДПП вжити комплекс заходів щодо забезпечення публічної безпеки та безпеки дорожнього руху в межах компетенції за маршрутом пересування особи, щодо якої здійснюється охорона.

На виконання вказаного доручення працівниками УПП у Львівській області ДПП складено та затверджено дислокацію розміщення сил та засобів поліції із забезпечення безпеки дорожнього руху під час візиту 23.02.2019 до Львівської області Президента України ОСОБА_2 , згідно якої ОСОБА_1 залучений для виконання службових обов`язків у складі резерву.

Необхідність виходу на службу 23.02.2019 доводилась позивачу командиром взводу 1 роти 4 батальйону 4 Управління Покровським Ю.В., що підтверджується показами останнього в якості свідка в суді першої інстанції.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що позивач в рамках проведеної в період з 26.02.2019 по 20.03.2019 службової перевірки, яка передувала службовому розслідуванню, в телефонній розмові із інспектором відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП у Львівській області ДПП ОСОБА_3 свою відсутність під час забезпечення безпеки дорожнього руху в ході візиту 23.02.2019 до Львівської області Президента України ОСОБА_2 не заперечував.

У поданій апеляційній скарзі позивач вказує, що усне повідомлення командира батальйону про необхідність виходу на службу у вихідний день не є владним управлінським розпорядженням та, як наслідок, не носить зобов`язального характеру для позивача. Крім того, вважає, що повідомлення командира взводу Покровського Ю.В. у програмному засобі «мессенджер Telegram» з текстом «Підсилення 23.02.2019» та подальшим переліком відповідальних осіб, не містить необхідних критеріїв наказу, а саме мети, предмету та строку виконання, з огляду на що у позивача не виникло обов`язку його виконувати. Однак, колегія суддів з таким трактуванням позивача не погоджується та вважає за необхідне врахувати положення пункту 3 статті 4 Закону №2337-VIII, яким передбачено, що наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Більше того, з матеріалів справи, а також пояснень Покровського Ю.В. слідує, що апелянту наказ був доведений до відома декілька разів, зокрема, в усному порядку на попередніх шикуваннях, а також перепискою в телефоні (засобами технічного зв`язку) в переддень візиту особи, щодо якої здійснюється державна охорона.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказані обставини в сукупності підтверджують факт завчасного ознайомлення позивача із дислокацією, тобто розпорядженням прямого керівництва про необхідність виходу позивача на службу, у його вихідний день - 23.02.2019, а також факт ігнорування позивачем такого (розпорядження).

Окрім цього встановлено, що 07.05.2019 відповідачем складено висновок службового розслідування щодо дисциплінарного проступку у зв`язку з невиходом на службу по забезпеченню безпеки та безперешкодного проїзду транспортних засобів з особою, щодо якої здійснюється державна охорона 23.02.2019.

Зі змісту даного висновку встановлено, що позивач вчинив дисциплінарний проступок, порушив вимоги пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону №580-VIII, пунктів 1, 4, 13 частини третьої статті 1 Закону №2337-VIII, підпунктів 3.1.1, 3.1.10 - пункту 3.1 розділу III «Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції», ствердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 05.01.2016 №4/1, абзаців 1, 2 пункту 1 розділу II «Правил етичної поведінки поліцейських», стверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179.

Проведеним у рамках службового розслідування аналізом «Посадової інструкції командира батальйону УПП у Львівській області ДПП», затвердженої наказом ДПП від 13.12.2017 №6086, встановлено, що старший лейтенант поліції на посаді командира батальйону №4 УПП у Львівській області ДПП, у відповідності до визначених завдань та обов`язків, здійснює координацію роботи батальйону, здійснює безпосереднє керівництво особовим складом батальйону, задіяним для патрулювання визначеної території з метою забезпечення публічної безпеки і громадського порядку, охорони та захисту прав і свобод людини, інтересів суспільства та держави, протидії злочинності, безпеки дорожнього руху, вживає організаційних заходів щодо підвищення ефективності роботи та інше. Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 розділу ІІІ вказаної Посадової інструкції, командир батальйону УПП у Львівській області ДПП має право давати обов`язкові до виконання, усні та письмові вказівки, доручення, розпорядження особовому складу батальйону.

Таким чином, судом встановлено, що позивач не виконав владне управлінське розпорядження прямого керівництва позивача, чим вчинив дисциплінарний проступок.

При цьому, апелянт помилково співставляє такі поняття, як безпосередній керівник, яким є Покровський Ю.В. (який діяв на підставі доручень вищестоящих керівників) та прямий керівник, якими є Пилипенко Р.О. та Лещишин Ю.І. (які діяли на підставі доручення Білошицького О.Г. ).

Доводи скаржника щодо відсутності контакту у вигляді розпоряджень, доручень, наказів між ОСОБА_1 та прямим керівником Лещишиним Ю.І. , які уповноважили позивача не виконувати доручення/наказу безпосереднього керівника Покровського Ю.А. не відповідають діючим нормативним документам, а саме пункту 4 статті 5 Закону №2337-VIII, за змістом якого поліцейському забороняється виконувати злочинний або явно незаконний наказ. У разі одержання наказу, що суперечить закону, підлеглий не повинен виконувати його, про що зобов`язаний невідкладно в письмовій формі доповісти керівнику, який віддав (видав) наказ, та своєму безпосередньому керівникові, а в разі наполягання на його виконанні - письмово повідомити про це прямому керівнику.

Докази звернення позивача до керівника, який віддав (видав) наказ, та свого безпосереднього керівника, а в разі наполягання на його виконанні - прямого керівника, у зв`язку із одержанням наказу, що суперечить закону, в матеріалах справи відсутні.

Аналізуючи доводи позивача щодо необґрунтованості застосування до нього дисциплінарного стягнення за вчинення виявленого порушення, апеляційний суд виходить з того, що відповідно до приписів Закону №2337-VIII підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону №2337-VIII дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Частина третя статті 13 Закону №2337-VIII не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості, а лише визначає види дисциплінарних стягнень.Це в свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.

Зазначені висновки узгоджуються з Рекомендаціями №R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 щодо визначення дискреційних повноважень та ступенем свободи адміністративного органу.

Аналогічний висновок, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення викладений Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №813/3020/16 (провадження 9901/22208/18).

Щодо покликань апелянта на необхідність отримання дозволу виборного органу первинної профспілкової організації для залучення окремих працівників до роботи у вихідні дні, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно положень частини першої статті 1 Закону №580-VIII для захисту своїх прав та законних інтересів працівники поліції можуть утворювати професійні об`єднання та професійні спілки відповідно до Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Частиною другою цієї ж статті передбачено, що професійні спілки поліції здійснюють свої повноваження із урахуванням обмежень, що накладаються на працівників поліції цим Законом. Професійним спілкам працівників поліції та їх членам заборонено організовувати страйки або брати в них участь.

Як уже було зазначено вище, особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських, як службу у святкові та вихідні дні. Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов`язків.

Крім того, покликання позивача про недопустимість притягнення позивача, який є членом первинної профспілкової організації, до відповідальності без згоди профспілки, то такі спростовуються положеннями частини дев`ятої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», згідно якої положення цієї статті щодо гарантій для працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів в частині особливостей притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення - не поширюються на прокурорів, поліцейських, працівників Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України та органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове. Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись частиною третьою статті 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. Б. Заверуха
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 02 квітня 2020 року.