Справа № 640/18716/18
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів Епель О.В., Степанюка А.Г., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.03.2018

В С Т А Н О В И В :

12.11.2018 ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.03.2018 № на суму 170,0 грн., № на суму 510,00 грн., № на суму 2781,19 грн. та № на суму 9270,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки, відповідно до вимог пп.174.2.1 п. 174.2, п.174.3 ст.174 ПК України, у позивача не виникло обов`язку з подачі декларації про майновий стан і доходи та обов`язку по сплаті податку з доходів фізичних осіб та військового збору з вартості подарованого йому майна, так як дарувальницею майна є його матір - ОСОБА_2 .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 р. адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Суд першої інстанції виходив з того, що дохід, отриманий позивачем у результаті дарування йому матір`ю квартири за договором дарування квартири від 19.02.2016, оподатковується за нульовою ставкою, тому вказаний дохід звільняється від оподаткування.

Відповідач, не погоджуючись з таким рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідач діяв в межах та у спосіб визначений законом, оскільки згідно відповідей приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пальори Г.Ю., яка посвідчила договір дарування між позивачем та ОСОБА_2 , документи, які б підтверджували перший ступінь споріднення між дарувальником та обдарованим нотаріусу не надавалися.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ст.311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 19.02.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г.Ю. за реєстровим №290.

ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про народження НОМЕР_1 (повторне), видане 27.11.1990.

28.03.2018 Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі акту перевірки №718/26-15-42-04-30/ НОМЕР_2 від 12.02.2018, копія якого до матеріалів справи не надана, були винесені наступні податкові повідомлення-рішення:

№, яким за порушенням пп.168.2.1 п.168.2 ст.168 з урахуванням пп.164.2.10 п.164.2 ст.164, пп.174.2.2 п.174.2, п.174.6 ст.174 ПК України, на підставі ч.2 п.123.1 ст.123 та пп.54.3.2 п.54.3 ст.54, п.58.1 ст.58 ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 9270,62 грн., з яких 7 416,50 грн. - основний платіж, 1854,12 грн. - штрафна санкція;

№, яким за порушенням пп.1.2, пп.1.3 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, на підставі пп.54.3.2 п.54.3 ст.54, п.58.1 ст.58, ч.1 п.123.1 ст.123 ПК України, позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за військовим збором на суму 2781,19 грн., з яких 2224,95 грн. - основний платіж, 556,24 грн. - штрафна санкція;

№, яким за порушенням пп.168.2.1 п.168.2 ст.168, п.179.1 ст.179 з урахуванням пп.49.18.4 п.4918 ст.49 ПК України, на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.120.1 ст.120 ПК України до позивача застосовано штраф у розмірі 170,00 грн.;

№, яким за порушенням пп. «а» п.176.1 ст.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 ПК України, на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 і п.121.1 ст.121 ПК України до позивача застосовано штраф у розмірі 510,00 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем оскаржуваних рішень, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені, знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, а також права та обов`язки платників податків і зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI.

Відповідно до п.1.1. ст.1 Податкового кодексу України даний кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Так, пунктом 6.1 статті 6 ПК України встановлено, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно п. 164.2.10 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Відповідно до підпункту 174.2.2 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України, у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, вартість будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не є членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 зазначеного Кодексу.

Згідно пункту 167.2 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування щодо доходу.

Відповідно до п. 174.4 ст. 174 ПК України нотаріус щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про видачу свідоцтв про право на спадщину та/або посвідчення договорів дарування в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.

Згідно п.174.6 ст.174 ПК України, об`єкти дарування, зазначені в пункті 174.1 цієї статті, подаровані платнику податку іншою фізичною особою, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини.

Відповідно до пп. а) п.174.1 ст.174 ПК України, об`єкти спадщини платника податку поділяються з метою оподаткування, у тому числі, на об`єкти нерухомості.

Підпунктом а) підпункту 174.2.1 пункту 174.2 статті 174 ПК України передбачено, що за нульовою ставкою оподатковуються об`єкти спадщини, що успадковуються членами сім`ї спадкодавця першого та другого ступенів споріднення.

Відповідно до п.174.3 ст.174 ПК України, особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.

Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, і зазначається в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов`язані сплатити податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини та спадкоємців, які отримали у спадщину об`єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, а також іншими спадкоємцями - резидентами, які сплатили податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини.

Відповідно до пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України фізична особа зобов`язана самостійно до 01 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

При цьому, пп.1.2, 1.3 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України визначено, що об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 Кодексу, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. Ставка збору становить 1,5 відсотки об`єкта оподаткування, визначеного пп.1.2 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України.

Підпунктами 1.4-1.7 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України передбачено, що нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту (пп.1.4).

Звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу (пп.1.7).

Матеріалами справи підтверджено, що дарувальниця за договором дарування квартири від 19.02.2016 - ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 (повторне), виданого 27.11.1990, є матір`ю позивача, тобто, членом його сім`ї першого ступеня спорідненості.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у цьому випадку дохід позивача у вигляді вартості подарованої йому квартири підлягає оподаткуванню за нульовою ставкою.

Проте, за наслідками проведеної перевірки контролюючим органом було донараховано позивачу податок з доходів фізичних осіб в сумі 9270,62 грн., що суперечить вищенаведеним нормам закону.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо неправомірності винесеного відповідачем податкового повідомлення-рішення від 28.03.2018 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 9270,62 грн., з яких за основним платежем - 7416,50 грн., за штрафними санкціями - 1854,12 грн.

Оскільки судом визнано, що дохід, отриманий позивачем у результаті дарування йому матір`ю квартири за договором дарування квартири від 19.02.2016, оподатковується за нульовою ставкою, тому вірними є висновки суду першої інстанції щодо протиправності податкового повідомлення-рішення № від 28.03.2018, оскільки вказаний дохід звільняється від оподаткування військовим збором.

Посилання апелянта, що документи, які б підтверджували перший ступень споріднення між Дарувальником та Обдарованим нотаріусу не надавались не заслуговує на увагу, оскільки такі документи нотаріусом не вимагались, при цьому, факт споріднення позивача як обдарованого та його матір як дарувальника відповідачем не спростовано.

Щодо доводів апелянта, що фізичною особою ОСОБА_1 не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподаткованого доходу, що призвело до нарахування відповідачем позивачу штрафу у розмірі 510,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

За приписами підпунктів 44.1 та 44.2 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно пп. а) п.176.1 ст. 176 ПК України, платники податку зобов`язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику;

Зі змісту абз. 1, 2 п.121.1 ст.121 ПК України вбачається, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Проте, як вже було встановлено, у позивача був відсутній обов`язок з подачі податкової декларації, тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у позивача був також відсутній обов`язок по веденню книги обліку доходів та витрат і обов`язок щодо надання її відповідачу при здійсненні податкового контролю.

Разом з тим, у рішенні від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003 Конституційний Суд України зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду і апелянт, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів тих обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві не підлягає задоволенню.

Повне судове рішення складено 31.03.2020 року.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 р. - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.03.2018 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

А.Г. Степанюк