Справа № 240/9899/19
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/9899/19

Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач: Франовська К.С.

31 березня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Совгири Д. І. Кузьменко Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправними дій щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню у власність (безоплатно) земельної частки (паю) із земель резерву реформованого ДП "Новочорторийське" Новочорторийської сільської ради Любарського району Житомирської області площею 4,7198 умовних кадастрових гектарів, вартістю 145315,57 грн., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2 , на підставі рішень Любарського районного суду від 30.08.2013 року та від 28.07.2016 року, якими визнано право на земельний пай, та просила зобов`язати відповідача надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної частки (паю) із земель резерву реформованого ДП "Новочорторийське" Новочорторийської сільської ради Любарського району Житомирської області 4,7198 умовних кадастрових гектарів вартістю 145315,57 грн для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Цим рішенням постановлено :

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо відмови у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної частки (паю) із земель резерву реформованого ДП "Новочорторийське" Новочорторийської сільської ради Любарського району Житомирської області 4,7198 умовних кадастрових гектарів, вартістю 145315,57 грн для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної частки (паю) із земель резерву реформованого ДП "Новочорторийське" Новочорторийської сільської ради Любарського району Житомирської області 4,7198 умовних кадастрових гектарів, вартістю 145315,57 грн для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн.

Не погодившись з рішенням, його оскаржив відповідач, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області не має повноважень для прийняття рішення про передачу у власність, надання, виділення земельних часток (паїв). Законодавством України чітко врегульований порядок виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності. Підставами для виділення земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Окрім того, скаржник вказує на те, що судове рішення від 30.08.2013 року у справі №282/1229/13-ц, яким визнано право ОСОБА_2 на земельний пай, скасовано апеляційним судом, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Суд у даній справі встановив наступне.

Розпорядженням голови Любарської РДА від 28 вересня 2012 року № 302 наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо роздержавлення земель державного підприємства «Новочорторийське».

У зв`язку з припиненням діяльності вказаного державного підприємства, розпорядженням голови Любарська РДА від 12 січня 2015 року № 12 припинено право постійного користування земельними ділянками ДП «Новочорторийське» на території Новочорторийської сільської ради, загальною площею 1433,6838 га.

На підставі розпорядження від 29 січня 2015 року № 32 визначено земельні ділянки, загальною площею 1139,1869 га, у тому числі рілля - 1139,1869 га, що будуть передані у приватну власність працівникам ДП «Новочорторийське», працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території Новочорторийської сільської ради, а також пенсіонерів з їх числа. Рекомендовано КСП «Новочорторийське», як правонаступнику ДП «Новочорторийське», замовити в проектній землевпорядній організації розроблення проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) реформованого ДП «Новочорторийське».

У серпні 2013 року позивачі, жителя села Нова Чортория, в тому числі і ОСОБА_2 , звернулись до суду з позовом, у якому просили визнати за ними право на безоплатну передачу частки державного майна, в тому числі земельної частки (паю) при приватизації ДП «Новочорторийське». В обґрунтування заявлених вимог зазначали, що відповідно до Наказу Міністерства аграрної політики №508 від 15 серпня 2008 року на базі структурного підрозділу Новочорторийського державного аграрного технікуму було створено державне підприємство «Новочорторийське». На виконання цього наказу було проведено розподіл майна між Новочорторийським ДАТ та ДП «Новочорторийське», а також було проведено звільнення та переведення працівників у відповідності до законодавства.

Позивачі перебували у трудових стосунках з Новочорторийським ДАТ, працювали у вказаному відокремленому структурному підрозділі та вийшли на пенсію ще до його реорганізації в ДП «Новочорторийське». Маючи право на безоплатну передачу частки державного майна при приватизації ДП «Новочорторийське» позивачі звернулися до відповідача про визнання їх права на безоплатну передачу частки державного майна при приватизації, однак їм було відмовлено. А тому, змушені були звернутись до суду з вказаним позовом.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2013 року (у справі № 282/1229/13-ц) позови задоволено. Визнано за жителями села Нова Чортория Любарського району, в тому числі за ОСОБА_2 право на безоплатну передачу частки державного майна, в тому ситлі земельної частки (паю) при приватизації Державного підприємства "Новочорторийське".

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

У липні 2016 року ОСОБА_1 , звернулась в суд з позовом про визнання права на земельну частку (пай), майновий пай в порядку спадкування.

Позов мотивувала тим, що є спадкоємицею майна померлого батька ОСОБА_2 , серед якого право на отримання земельної частки (паю) при роздержавленні земель ДП «Новочорторийське» та право на отримання майнового паю КСП «Новочорторийське». За життя спадкодавець не встиг зареєструвати своє право власності на земельну частку (пай) та майновий пай і отримати правовстановлюючі документи , а тому оформити спадщину через нотаріальну контору вона не може .

Рішенням Любарського районного суду від 28 липня 2016 року (у справі № 282/598/16) визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на отримання земельної частки (пай) із земель реформованого ДП «Новочорторийське» Новочорторийської сільської ради Любарського району Житомирської області 4,7198 умовних кадастрових гектарів вартістю 145315,57 грн.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року право на отримання майнового паю КСП «Новочорторийське» розмір частки 0,92% від загальної вартості майна 14773,13 гривень.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 03.04.2019 р. у справі №282/1229/13-ц рішення Любарського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2013 року в частині вимог про визнання права на земельну частку (пай), при приватизації Державного підприємства «Новочорторийське» скасовано, з ухваленням в цій частині вимог нового рішення - про відмову в позові.

В решті рішення залишено без змін.

Яке встановив суд першої інстанції, ОСОБА_1 неодноразово зверталась до ГУ Держгеокадастру в Житомирській області із клопотаннями про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної частки (паю) із земель резерву реформованого ДП "Новочорторийське" 4,7198 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області відмовило ОСОБА_1 у задоволенні клопотання, запропонувало звернутись до Головного управління із заявою про включення земельної ділянки, яку вона бажає отримати у власність до переліку земельних ділянок, які передаються безоплатно, для можливості прийняття рішення стосовно надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою.

Вважаючи відмову ГУ Держгеокадастру протиправною, оскільки відповідно до Земельного кодексу України розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів належить до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність відмови ОСОБА_1 у розробленні проекту землеустрою .

Перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний дійшов таких висновків.

Земельне законодавство передбачає два способи безоплатного одержання громадянами земель для ведення особистого селянського господарства:

1) із земель державної або комунальної власності на підставі ЗК України;

2) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності на підставі Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

У контексті позовних вимог, позивач покликалась на те, що підставі судового рішення набула беззаперечне право на земельну частку (пай) із резервного фонду земель, переданих у державну власність при розпаюванні ДП «Новочорторийське», площею 4,7198 умовних кадастрових гектарів, отже, спір про право на одержання земельної ділянки у власність відсутній. Проте, позивач не змогла отримати земельну ділянку через відсутність вільних земель, як це слідує з відповідей ГУ Держгеокадастру в Житомирській області.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720/95 (далі - Указ №720/95) паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Пунктом 8 Перехідних Положень ЗК України визначено, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 25 ЗК України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

Згідно з частиною 5 статті 25 ЗК України, особи, зазначені у частині 1 цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку, що однією з підстав набуття громадянами права власності на земельну ділянку є виділення в натурі (на місцевості) належної земельної частки (паю). Дане право гарантоване Конституцією та законами України. Право на отримання земельної частки (паю) мають працівники та пенсіонери державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, інших установ та організацій.

Частинами 10 та 11 статті 25 ЗК України визначено, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

До компетенції районних державних адміністрацій, у відповідності до частини 3 статті 122 ЗК України, належать повноваження з передачі земельних ділянок державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

За приписами частини 4 вказаної норми, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, зазначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

З аналізу вказаної норми вбачається, що кожна особа має гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості) і у разі відсутності такої землі - із резервного фонду земель державної або комунальної власності.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками регулює Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" .

Зазначений закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земельних часток (паїв) за відповідними сертифікатами на землю, що належала на праві колективної власності колективними сільськогосподарським підприємствам тощо.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 3 Закону № 899-ІV підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

В частині 1 статті 9 Закону № 899-ІV вказано, що розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» йдеться про те, що член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Таким чином, за умови відсутності вільних земель сільгосппризначення колишнього колективного сільськогосподарського підприємства, право на пай в колективній власності якого має позивач, останній має право на отримання земельної ділянки за рахунок земель резерву (запасу).

Отже, питання щодо розмежування компетенції районних державних адміністрацій та центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів щодо розпорядження земельними ділянками державної власності, які знаходяться за межами населеного пункту, вирішується в залежності від форми власності такої земельної ділянки.

На етапі, коли землі колективної форми власності колишнього КСП ще не розподілені в повному обсязі, у разі якщо такі землі знаходяться за межами населеного пункту, то питання особі належної їй земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) проводиться відповідною районною державною адміністрацією. Лише у випадку відсутності необхідної землі колективної власності така земля виділяється із земель державної або комунальної власності органами, визначеними статтею 122 ЗК України.

Такий правовий висновок відповідає усталеній практиці Верховного Суду, який неодноразово розглядав справи з аналогічними правовідносинами. Зокрема, такий правий висновок було сформовано у постанові від 16.05.2019 у справі №814/690/18.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закон № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є:

свідоцтво про право на спадщину;

посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай);

рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Підставою для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) (частини перша та друга статті 3 Закону № 899-IV).

Статтею 5 Закону № 899-IV визначено повноваження сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

На час виникнення спірних відносин за правилами частини другої статті 5 Закону № 899-IV розмежування повноважень сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) здійснювалось за принципом розташування відповідного паю (у межах населених пунктів - сільські, селищні, міські ради; за межами населених пунктів - районні державні адміністрації).

Законом України від 10.07.2018 № 2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який набрав чинності 01.01.2019, було внесено зміни, зокрема до статті 5 Закону № 899-IV, за змістом якої повноваження щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) були надані лише сільським, селищним, міським радам.

Так, згідно із статтею 5 Закону № 899-IV зазначені органи місцевого самоврядування, а на час виникнення спірних відносин ще й районні державні адміністрації:

розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок;

приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості);

уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв);

укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету;

сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо;

надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом;

оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Таким чином, в контексті спірних відносин, для офіційного визнання і підтвердження державою факту набуття права власності на земельну ділянку (пай), отриману в порядку спадкування, особі необхідно здійснити наступні дії:

звернутися до відповідної сільської, селищної міської ради (якщо земельна ділянка знаходиться у межах населеного пункту) або районної державної адміністрації (якщо земельна ділянка розташована за межами населених пунктів) із письмовим клопотанням про передачу у власність відповідної земельної ділянки та надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

До заяви необхідно додати: копію сертифікату за земельну частку (пай), копію свідоцтва про вступ у спадщину або нотаріально посвідчений договір про набуття права власності на земельну частку (пай) або рішення суду про визнання права власності на земельну частку (пай);

після отримання рішення відповідного органу місцевого самоврядування чи розпорядження районної державної адміністрації, власнику земельної частки (паю) необхідно звернутися до землевпорядної організації та укласти договір на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

За результатами розробки даної технічної документації власнику видають Витяг з Державного земельного кадастру.

Отримавши Витяг з Державного земельного кадастру, власнику земельної ділянки необхідно звернутися до державного реєстратора або до нотаріуса, та здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку.

За результатами реєстрації особа отримує Свідоцтво на право власності на нерухоме майно.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що повноваження щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) здійснюється органами місцевого самоврядування, визначеними у статті 5 Закону № 899-IV.

Законом України від 06.09.2012 № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» внесено зміни до ЗК України, в тому числі до статті 122 цього кодексу, відповідно до якої центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що за встановлених у справі обставин, позивач є власником земельної ділянки (паю), яку вона успадкувала та яку вона намагається технічно оформити, тому на дані правовідносини в розумінні частини другої статті 32 ЗК України не поширюється положення статті 118 ЗК України щодо порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, а відтак на них не поширюється і компетенція відповідача щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (паю) у власність позивачу, оскільки за правилами спеціального Закону № 899-IV для виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) останнім необхідно замовляти та погоджувати проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), а не проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які є різними видами документації із землеустрою відповідно до статті 25 Закону України від 22.05.2003 № 858-IV «Про землеустрій».

З урахуванням наведеного, на думку колегії суддів, у відповідача не було законних підстав розглядати заяву позивача стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та приймати рішення про надання дозволу на розробку цього проекту, відтак позовні вимоги є необґрунтованими.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, через що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року скасувати, прийняти постанову, якою у позові ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області про визнання дій протииправними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 31 березня 2020 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Совгира Д. І. Кузьменко Л.В.