Справа № 524/679/20
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2020-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 р. Справа № 524/679/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Сіренко О.І. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Вінтоняк Н.Д., вул. Першотравнева, 29/5, м. Кременчук, Полтавська, 39600, повний текст складено 05.03.20 року по справі № 524/679/20

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти № 4 батальйону патрульної поліції в м.Кременчук УПП в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Обертаса Романа Юрійовича третя особа Батальйон патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з адміністративним позовом до інспектора роти №4 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Обертаса Романа Юрійовича, третя особа Батальйон патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області, в якому просила суд:

- скасувати постанову серії ЕАК № 2049647 від 31.01.2020 року винесену Інспектором роти № 4 батальйону патрульної поліції в м.Кременчук УПП в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Обертасом Романом Юрійовичем про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративнивне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 ;

- стянути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, на професійну правничу допомогу у розмірі 425,00 грн

В обгрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що постанова є незаконною, так як відповідачем не враховано, що вона рухалася по головній дорозі, яка змінювала свій напрям праворуч, а відтак фактично не змінювала напрям руху та не зобов`язана була вмикати попереджувальний сигнал про зміну напрямку руху.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.03.2020 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Обертаса Романа Юрійовича, третя особа: Батальйон патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що на вул. Бетонній перед перехрестям з вул. Гранітною дорожнього знаку 2.3 «Головна дорога» наявна табличка 7.8 «Напрямок головної дороги». Табличка 7.8 застосовується із знаками 2.1-2.3 для позначення напрямку головної дороги на перехресті, де вона змінює свій напрямок».

Позивач зазначає, що відповідно до розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР України, в якому наведено табличку 7.8, з описом: «7.8 «Напрямок головної дороги», також вказано, що ця табличка застосовується із знаками 2.1-2.3.»

Відповідно до «Національних стандартів України. Знаки Дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування ДСТУ 4100-2002» п.п. 10.4.4 п. 10.4 Знаки пріоритету ст.10 правила застосування зазначено наступне:

Знак-2.3 «Головна дорога» повинен застосовуватись для позначення ділянки дороги, під час руху якою транспортні засоби мають переважне право проїзду перехрестя, і установлюється на початку такої ділянки дороги. У населених пунктах знак 2.3 повинен повторюватись перед кожним перехрестям, де надано переважне право проїзду перехрестя.

Перед перехрестями, на яких головна дорога змінює напрямок, а також перехрестями зі складним плануванням, на головній дорозі повинен установлюватись знак 2.3 з табличкою 7.8, а на другорядній - знак 2.1 з табличкою 7.8.

Позивач зауважує, що рухалась головною дорогою, яка є кривою в плані, до неї зліва приєднувалась другорядна дорога, тобто перехрестя було одностороннє, має складну, а не класичну конфігурацію, праворуч головної дороги ніякої другорядної дороги не було, відповідно знак 2.3. «Головна дорога», а також табличка 7.8 «Напрямок головної дороги» застосований в даному випадку перед перехрестям із складним плануванням.

На застосування знаку 2.3. «Головна дорога», а також таблички 7.8 «Напрямок головної дороги» по вул. Бетонній перед перехрестям із складним плануванням також свідчить і сама табличка 7.8, вона має вигляд дороги із закругленням. Табличку було встановлено, щоб водії заздалегідь могли знати, що головна дорога далі має закруглення.

Оскільки ділянка дороги, по якій рухався позивач, є закругленням, тобто зміною напрямку самої дороги в плані, а не зміною напрямку руху автомобілів, які по ній рухаються, що не зобов`язує водіїв включати світлові покажчики поворотів при проїзді цього закруглення.

Виходячі з цього, на думку позивача, в її діях відсутні порушення вимог п.п. «б» п.9.2 ПДР України, оскільки під час руху не перестроювалась, не здійснювала повороту та не розверталась, а продовжувала рух відповідно до напрямку головної дороги на перехресті із складною конфігурацією, а тому і не повинна була включати свтіловий покажчик повороту.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 31.01.2020 року інспектором роти № 4 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Обертасом Р.Ю. винесено постанову серії ЕАК № 2049647 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що водій ОСОБА_1 цього дня, близько 17 год. 16 хв. в м. Кременчук, вул. Бетонна, буд. 2/3, керуючи транспортним засобом NISSAN MAXIMA, номерний знак НОМЕР_1 , не подала сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті праворуч, чим порушила п.п. 9.2 «б» ПДР України (а.с. 38).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як учасник дорожнього руху, що рухалась на вказаній ділянці дороги, належним чином була обізнана про зміну напрямку головної дороги, а відтак була зобов`язана реагувати у відповідності до вимог п.п. «б» п. 9.2 ПДР України, тобто подати сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті праворуч.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП), Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року" (далі - ПДР України).

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Відповідно до п. 9.2 ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: a)перед початком руху і зупинкою; б)перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Крім того відповідно до п.п. 1 та 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно до постанови серії ЕАК № 2049647 від 31.01.2020 року, позивач, керуючи автомобілем Nissan Maxima, д.н.з НОМЕР_1 не подала сигнал світловим покажчиком повороту відповідно до напрямку при повороті праворуч, чим порушив п. 9.2.5 «б» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідачем долучено до матеріалів справи відеозапис, я якого вбачається, що позивач ОСОБА_1 керуючи траспортним засобом Nissan Maxima д.н.з НОМЕР_1 по рухалась вул. Бетонній м. Кременчуці по головній дорозі про, що свідчать встановлені знаки - 2.3 «Головна дорога» та « 7.8 «Напрямок головної дороги».

Колегія суддів зазначає, що відповідно до розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР України, в якому наведено табличку 7.8, з описом: «7.8 «Напрямок головної дороги», також вказано, що ця табличка застосовується із знаками 2.1-2.3.»

Відповідно до «Національних стандартів України. Знаки Дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування ДСТУ 4100-2002» (Розроблено Науково-дослідним центром безпеки дорожнього руху Міністерства внутрішніх справ України внесено Міністерством внутрішніх справ України затверджено і введено в дію наказом Держстандарту України від 3 червня 2002 р. № 326 3 Стандарт відповідає вимогам Конвенції про дорожні знаки і сигнали (Відень, 1968 р.) і Європейської угоди, що доповнює цю Конвенцію (Женева, 1971 р.)) п.п. 10.4.4 п. 10.4 Знаки пріоритету ст.10 Правила застовування зазначено, що знак - 2.3 «Головна дорога» повинен застосовуватись для позначення ділянки дороги, під час руху якою транспортні засоби мають переважне право проїзду перехрестя, і установлюється на початку такої ділянки дороги. У населених пунктах знак 2.3 повинен повторюватись перед кожним перехрестям, де надано переважне право проїзду перехрестя.

Перед перехрестями, на яких головна дорога змінює напрямок, а також перехрестями зі складним плануванням, на головній дорозі повинен установлюватись знак 2.3 з табличкою 7.8, а на другорядній - знак 2.1 з табличкою 7.8.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується дослідженим відеозаписом, позивач рухалась головною дорогою, яка є кривою в плані, до неї зліва приєднувалась другорядна дорога, тобто перехрестя було одностороннє, має складну, а не класичну конфігурацію, праворуч головної дороги ніякої другорядної дороги не було, відповідно знак 2.3. «Головна дорога», а також табличка 7.8 «Напрямок головної дороги» застосований в даному випадку перед перехрестям із складним плануванням.

Так, з відеозапису вбачається, що на застосування знаку 2.3. «Головна дорога», а також таблички 7.8 «Напрямок головної дороги» по вул. Бетонній перед перехрестям із складним плануванням також свідчить і сама табличка 7.8, вона має вигляд дороги із закругленням. Тобто, табличку було встановлено, щоб водії заздалегідь могли знати, що головна дорога далі має закруглення.

Таким чином колегія суддів дійшла вважає, що оскільки ділянка дороги, по якій рухався позивач, є закругленням, тобто зміною напрямку самої дороги в плані, а не зміною напрямку руху автомобілів, які по ній рухаються, що не зобов`язує водіїв включати світлові покажчики поворотів при проїзді цього закруглення.

Крім того, відповідно до п. 9.4 ПДР України подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в діях позивача відсутні порушення вимог п.п. «б» п.9.2 1ІДР України, оскільки позивач під час руху не перестроювалась, не здійснювала повороту та не розверталась, а продовжувала рух відповідно до напрямку головної дороги на перехресті із складною конфігурацією, а тому і не повинна була включати свтіловий покажчик повороту.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що, інспектор при прийнятті оскаржуваної постанови діяв не у спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Колегія суддів також звертає увагу на загальні засади недопустимості притягнення особи до адміністративної відповідальності на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності провини особи тлумачить на її користь (ч. 2 ст. 62 Конституції України).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зробив передчасні висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.03.2020 року по справі № 524/679/20, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст. 134 КАС України зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 ст. 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 ст. 139 КАС України, визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч.1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу до суду надано: договір № 2 від 04.02.2020 року про надання правничої допомоги (а.с. 19-20); додаток 1 до Договору №2 від 04.02.2020 року щодо розрахунку вартості послуг адвоката (а.с. 20); детальний опис робіт виконаних адвокатом від 10.02.2020 року (а.с.22); акт прийому-передачі виконаних адвокатом послуг від 10.02.2020 року (а.с. 23).

При цьому, суд звертає увагу, що справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності не є складними.

У зв`язку з цим, колегія суддів дійшла висновку, що сплачена позивачем сума на професійну правничу допомогу є співмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому, вартість такої послуги, а саме, 425 грн., в даному випадку є обґрунтованою та не завищеною.

Крім того, згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece) від 19.10.2000, скарга № 31107/96, узагальнив свою минулу практику стосовно угод про виплату адвокату гонорару і сформулював основні положення стосовно таких угод.

Так, ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи "Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)" (Sunday Times v. UK (№2) від 6.11.1980, скарга № 6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.

На підставі викладеного, з урахуванням співмірності, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення заяви відповідача про відшкодування судових витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 425 грн., які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.03.2020 по справі № 524/679/20 - скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора роти № 4 батальйону патрульної поліції в м.Кременчук УПП в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Обертаса Романа Юрійовича, третя особа Батальйон патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАК № 2049647 від 31.01.2020 року винесену Інспектором роти № 4 батальйону патрульної поліції в м.Кременчук УПП в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Обертасом Романом Юрійовичем про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративнивне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 .

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити.

Стянути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Управління патрульної поліції в Полтавській області (36000, вул. Європейська 164, с. Розсошенці, Полтавська область) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати, пов`язані з розглядом справи, на професійну правничу допомогу у розмірі 425,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає оскарженню в силу приписів ч.3 ст.272 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.І. Сіренко В.А. Калиновський