Справа № 200/1099/20-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 р. Справа№200/1099/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

27 січня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача у не здійсненні перерахунку та не сплаті на користь позивача індексації щомісячних страхових виплат за період з 01.07.2001 року, за винятком виплачених сум, без врахування розміру пенсії позивача, та визначення базових місяців в яких відбулося підвищення пенсійних виплат, а також компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 01.07.2001 року по день фактичної сплати відповідних сум індексації щомісячних страхових виплат;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату на користь позивача донарахованої суми індексації щомісячних страхових виплат за період з 01.07.2001 року, за винятком виплачених сум, без врахування розміру пенсії позивача, та з визначенням базових місяців в яких відбулося підвищення страхових виплат, а також компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 01.07.2001 року по день фактичної сплати донарахованих сум індексації щомісячних страхових виплат;

- стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. моральної шкоди, завданої бездіяльністю відповідача щодо не проведення нарахування і сплати індексації страхових виплат та компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.07.2001 року позивач перебуває на обліку в Костянтинівському відділенні фонду соціального страхування, як особа яка має зареєстрований страховий випадок - нещасний випадок на виробництві, та отримує страхові виплати. Так, відповідно до довідки МСЕК, серія: АБ № 0047679 від 05.12.2017 року, позивачу було вперше і безстроково встановлено ІІ групу інвалідності, та 70% стійкої втрати професійної працездатності.

У липні 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив повідомити про те чи нараховувалась та виплачувалась йому індексація щомісячних страхових виплат за весь час перебування на обліку в фонді соціального страхування, та у разі не нарахування такої, просив провести нарахування і виплату індексації за весь період перебування позивача на обліку, а також сплатити компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати сум індексації.

Листом від 08 серпня 2019 року за № Б-01-04/19-389, Управління ВД ФСС України в Донецькій області повідомило про те, що до 11 жовтня 2017 року фонд соціального страхування здійснював індексацію страхових виплат згідно із Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р №1078, та оскільки позивач до 01.012016 року працював у Часовоярському регіональному виробничому управлінні Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», то індексацію доходів позивача у зазначений період мав здійснювати роботодавець в межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У подальшому, індексація страхових виплат буде здійснюватись відповідно до ч. 15 ст. 42 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV, одночасно з проведенням перерахунку щомісячної страхової виплати відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону № 1105-XIV.

Вважає, що за наведених обставин, відповідачем було порушено право позивача на отримання індексації щомісячних страхових виплат у зв`язку зі знеціненням доходів, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України «Про індексацію грошових доходів населення» від 17.07.2003 № 1078, а також право на компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати, в зв`язку з несвоєчасністю виплати сум індексації.

Крім того, протиправною бездіяльністю відповідача щодо не нарахування і несплати індексації страхових виплат, а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації, позивачу були спричинені моральні страждання, оскільки він протягом тривалого часу, а саме протягом вісімнадцяти років, був позбавлений своєчасного, та у повному обсязі матеріального забезпечення, внаслідок чого йому доводилося докладати додаткових зусиль для організації свого життя, у зв`язку із чим він переносив фізичні страждання, біль, приниження, оскільки він, як особа з інвалідністю ІІ групи, яка втратила працездатність через виробничу травму, отримував приниження через неналежне матеріальне забезпечення, що негативно вплинуло на його життя, у зв`язку із чим, вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню також 5000,00 грн. моральної шкоди, завданої бездіяльністю відповідача щодо не проведення нарахування і сплати індексації страхових виплат та компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації.

У поданій до суду «відповіді на відзив», позивач навів обставини аналогічні викладеним у позові, а також зазначив про обґрунтованість вимог щодо незаконності дій відповідача стосовно визначення базового місяця для проведення індексації страхових сум - місяця в якому відбулося підвищення пенсійних виплат, оскільки такий місяць є базовим лише для органів Пенсійного фонду України, оскільки підвищується відповідна виплата, а не для органів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, які проводять виплати щомісячних страхових сум, розмір яких у місяць підняття пенсії, не підвищувався.

Ухвалою суду від 31 січня 2020 року, позов прийнятий до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи, встановлений строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, якими він обґрунтовується, протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Також попереджено відповідача, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову (ч. 4 ст. 159 КАС України).

На виконання вимог чинного процесуального законодавства, вищевказана ухвала про відкриття провадження у справі була направлена рекомендованим поштовим відправленням на адресу відповідача, та згідно із повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, була вручена 05 лютого 2020 року.

Разом з тим, станом на час розгляду справи, відзив на адміністративний позов відповідачем не поданий, про поважність причин неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов, суду не повідомлено.

Відповідно статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку із наведеним, враховуючи положення ч. 2 ст. 175 КАС України, за якими у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи, враховуючи неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк та не повідомлення поважності причин його неподання, суд приходить до висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.

Дослідивши подані позивачем докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Сторонами не заперечується, що з 01.07.2001 року позивач перебуває на обліку в Костянтинівському відділенні фонду соціального страхування, як особа яка має зареєстрований страховий випадок - нещасний випадок на виробництві, та отримує страхові виплати.

Згідно із актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, затвердженим директором Часовоярського регіонального виробничого управління комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», від 01 жовтня 2013 року, 20 травня 1993 року, під час роботи на Часовоярському регіональному виробничому управлінні КП «Компанія «Вода Донбасу», з позивачем ОСОБА_1 стався нещасний випадок на виробництві (дорожньо-транспортна пригода), внаслідок якого, позивачем був отриманий закритий перелам лівого стегна у нижній третині зі зсувом, розмозжена рана лівої стопи з тотальним розмозженням 3-4 пальців, вивих першого пальця, синдром стискання лівої нижньої кінцівки, травматичний шок ІІ ступеня.

Згідно із довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія АБ № 0047679, від 05 грудня 2017 року, ОСОБА_1 , при вторинному огляді, встановлено ІІ групу інвалідності (трудове каліцтво), та 70% втрати професійної працездатності, - безстроково.

29 липня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив повідомити про те чи нараховувалась та виплачувалась йому індексація щомісячних страхових виплат за весь час перебування на обліку в фонді соціального страхування, якщо так, то у якій сумі, за які періоди часу, та коли була сплачена, а у разі не нарахування такої, просив провести нарахування і виплату сум індексації щомісячних страхових виплат за весь період перебування позивача на обліку, а також сплатити компенсацію втрати частини доходів за несвоєчасну виплату сум індексації.

Листом від 08 серпня 2019 року за № Б-01-04/19-389, Управління ВД ФСС України в Донецькій області повідомило позивача про те, що до 11 жовтня 2017 року фонд соціального страхування здійснював індексацію страхових виплат згідно із Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р №1078. У відповідності до пункту 4 Порядку №1078, у разі, коли особа працює та отримує інший грошовий дохід, в першу чергу індексується оплата праці. За інформацією, наданою позивачем до відділення 22 серпня 2019 року, позивач до 01 січня 2016 року працював у Часовоярському регіональному виробничому управлінні КП «Компанія «Вода Донбасу», отже індексацію доходів позивача у зазначений період, мав здійснювати роботодавець в межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У подальшому, індексація страхових виплат буде здійснюватись відповідно до ч. 15 ст. 42 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV, одночасно з проведенням перерахунку щомісячної страхової виплати відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону № 1105-XIV одночасно з проведенням перерахунку щомісячної страхової виплати відповідно до частини 2 ст. 37 вищевказаного Закону.

Згідно із копією трудової книжки виданої на ім`я ОСОБА_1 , серія: НОМЕР_2 , він у період з 01.11.1994 року по 01.01.2016 року працював у Часовоярському регіональному виробничому управлінні КП «Компанія «Вода Донбасу» на посаді тракториста.

Звільнений 01.01.2016 року, на підставі ст. 38 КЗпП, за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію по інвалідності.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон № 1105-XIV, який набрав чинності з 01 квітня 2001 року.

Вказаний Закон передбачає індексацію суми страхової виплати.

Так, відповідно до ч. 15 ст. 42 Закон № 1105-XIV в редакції, яка була чинною до 11 жовтня 2017 року було передбачено, що індексація суми страхової виплати провадиться відповідно до законодавства.

Індексація щомісячних страхових виплат здійснюється згідно із Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-ХII (далі Закон № 1282-ХII) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року ( надалі - Порядок №1078).

Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст.2 вказаного Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Статтею 4 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Статтею 5 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індексація виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших видів соціальної допомоги проводиться відповідно за рахунок фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, законодавством передбачений обов`язок відповідача здійснювати індексацію страхової виплати. При цьому доводи про те, що для здійснення індексації застрахована особа повинна надавати певні відомості, суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Згідно із ч. 15 ст. 42 Закону № 1105-XIV, індексація суми страхової виплати проводиться відповідно до частини другої статті 37 цього Закону, якою передбачено, що перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року відповідно до коефіцієнта, затвердженого Кабінетом Міністрів України на підставі даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Крім того, згідно із ст. 8 Закону № 1282-ХІІ, перегляд розмірів державних соціальних гарантій та гарантій оплати праці відповідно до умов, визначених цим Законом, здійснюється уповноваженими на це органами протягом місяця, у якому виникли підстави для перегляду.

За наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

Отже, обов`язок здійснення індексації страхової виплати покладений на відповідача і не перебуває під умовою здійснення застрахованою особою певних активних дій.

Доводи щодо неможливості отримання відповідачем відомостей про доходи особи є безпідставними, з огляду за зміст Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 24.01.2017 р. № 5, за якими Фонд соціального страхування, в тому числі: забезпечує ведення реєстру потерпілих від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань, а також осіб, які у разі смерті потерпілого мають право на одержання страхових виплат (п.3.1.3); здійснює обмін Інформацією з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, державної фінансової політики, реалізації державної податкової політики та з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Пенсійним Фондом України іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування та громадськими формуваннями для виконання Фондом покладених на нього функцій і завдань, визначених законодавством України (п.3.1.4.).

Крім того, сумісною постановою правління Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 4 березня 2003 р. N 5-4/4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 р. за N 376/7697, передбачено, що у разі необхідності органи Пенсійного фонду повинні безкоштовно надавати відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків додаткову інформацію щодо призначення та розміру пенсій, щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття, допомоги на поховання і витрат на виплату та доставку пенсій (п.11).

Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року (далі - Порядок № 1078, у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Положеннями абзаців 1-3 пункту 10 Порядку № 1078 встановлено, що у разі, коли потерпілому внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання одночасно із щомісячною грошовою сумою, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, виплачується пенсія, в першу чергу індексується щомісячна грошова сума.

Якщо особам, які перебували на утриманні потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, одночасно із щомісячною страховою виплатою виплачується пенсія, в першу чергу індексується сума щомісячної страхової виплати.

Індексація пенсій у випадках, зазначених у першому і другому абзацах цього пункту, провадиться органами Пенсійного фонду на підставі довідок відділень виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, в яких зазначається сума призначеної страхової виплати, проіндексована її сума і сума індексації.

Таким чином, виходячи з наведених вище положень, правові підстави для здійснення індексації одного виду грошового доходу (щомісячної страхової виплати) населення у разі підвищення розміру іншого (пенсії) на підставі отриманих від органу Пенсійного фонду України довідок про підвищення розміру відсутні.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 17 травня 2019 року у справі № 824/497/16-а.

З урахуванням норми ч. 7 ст. 47 Закону № 1105-XIV, відповідно до якої, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку, суд приходить до висновку про існування підстав, та законність вимог щодо нарахування сум індексації за період з липня 2001 року.

Вказаного висновку не спростовує і зміст ч. 4 ст. 47 вказаного Закону № 1105-XIV, якою закріплено, що виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Зазначена норма передбачає випадки, коли виплати призначені, але не одержані потерпілим. Тоді як у цій справі встановлено, що виплати індексації страхових виплат не були призначені саме відповідачем.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не здійснення перерахунку та не сплати на користь позивача індексації щомісячних страхових виплат, за винятком виплачених сум, без врахування розміру пенсії позивача, та визначення базових місяців в яких відбулося підвищення пенсійних виплат за період з 01.07.2001 року по день фактичної сплати відповідних сум індексації щомісячних страхових виплат, та зобов`язання відповідача здійснити такі перерахунок та виплату на користь позивача, підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 01 квітня 2001 року по день фактичної сплати відповідних сум індексації щомісячних страхових виплат, суд зазначає наступне.

Стосовно компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 01.07.2001 року по день фактичної сплати відповідних сум індексації щомісячних страхових виплат, суд зазначає наступне.

При нарахуванні компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати слід керуватися Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат» (далі - Закон № 2050-III), Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 (далі - Порядок № 159).

Стаття 1 Закону № 2050-III визначає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з п. 3 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України викладеною у постанові від 07 листопада 2012 року № 6-131цс12.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

У такому випадку правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку № 159, формулювання щодо обчислення компенсації, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації передбаченої ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень наведеного Порядку, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом України у постановах від 19 грудня 2011 року (справа № 6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа № 21-2003а16), та Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17).

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не здійснення компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат, та зобов`язання відповідача провести компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 01.07.2001 року по день фактичної сплати донарахованих сум індексації щомісячних страхових виплат, підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 5000,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. позивач обґрунтовує тим, що протиправною бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та несплати індексації страхових виплат, а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації, позивачу були спричинені моральні страждання, оскільки він протягом тривалого часу, а саме протягом вісімнадцяти років, був позбавлений своєчасного, та у повному обсязі матеріального забезпечення, внаслідок чого йому доводилося докладати додаткових зусиль для організації свого життя, у зв`язку із чим він переносив фізичні страждання, біль та приниження, оскільки він, як особа з інвалідністю ІІ групи, яка втратила працездатність через виробничу травму, отримував приниження через неналежне матеріальне забезпечення, що негативно вплинуло на його життя.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

Аналогічна правова позиція була наведена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17; адміністративне провадження №К/9901/37372/18.

У справі, що розглядається, відповідач не довів, що його тривала протиправна бездіяльність не викликала у позивача психологічного напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав позивача, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я.

Відтак, у суду не має підстав для висновку про те, що моральну шкоду не заподіяно.

Що стосується її розміру, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суд, насамперед, має широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Позивач не надав доказів на підтвердження погіршення стану здоров`я (його ступеня) у зв`язку із заподіяними душевними переживаннями. Доказів приниження своєї честі та гідності позивач суду також не надав.

Разом з тим, наведені позивачем обставини у їх сукупності, за оцінкою суду свідчать про спричинення йому душевних страждань, переживань, та стресу, тобто заподіяння моральної шкоди. Оцінюючи рівень моральної шкоди суд враховує усі встановлені у справі обставини, які свідчать про тривалість протиправної бездіяльності з боку відповідача, а також враховує стан здоров`я позивача, характер, та тривалість його страждань у зв`язку із невиплатою індексації та компенсації втрати частини доходів, та вважає, що у даному випадку, розмір компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 1000,00 грн.

Підсумовуючи наведене, враховуючи, що жодних доказів на спростування позиції та вимог позивача відповідачем не надано, беручи до уваги наявні в матеріалах справи представлені позивачем письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

При цьому суд зазначає, що відповідно до правового висновку який був наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц; провадження № 14-515цс19, Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Керуючись ст.ст. 2,5-14,19-22,72-78,94,132-143,159-165,241-247,255,295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, буд. 5, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області яка полягає у не здійсненні перерахунку та не сплаті ОСОБА_1 індексації щомісячних страхових виплат за період з 01.07.2001 року, за винятком виплачених сум, без врахування розміру пенсії, та визначення базових місяців в яких відбулося підвищення пенсійних виплат, а також компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 01.07.2001 року по день фактичної сплати відповідних сум індексації щомісячних страхових виплат.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, буд. 5, ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) донарахованої суми індексації щомісячних страхових виплат за період з 01.07.2001 року, за винятком виплачених сум, без врахування розміру пенсії, та з визначенням базових місяців в яких відбулося підвищення страхових виплат, а також компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 01.07.2001 року по день фактичної сплати донарахованих сум індексації щомісячних страхових виплат;

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, буд. 5, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю відповідача щодо не проведення нарахування і сплати індексації страхових виплат та компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 31 березня 2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров