Справа № 182/7923/19
Суддя: Рунчева О. В.
Дата ухвалення: 2020-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/7923/19
Провадження № 2-а/0182/13/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.03.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря судового засідання Мацола О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора ВБДР УПП в Дніпропетровській області, сержанта поліції Іваник Валентина Олександровича, третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В СТ А Н О В И В:

ОСОБА_1 14.11.2019 року звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом, посилаючись на наступні обставини.

07.11.2019 року відносно нього Інспектором ВБДР УПП в Дніпропетровській області, сержантом поліції Іваник Валентином Олександровичем була складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 653190 від 07.11.2019 року в якій зазначено, що він 07.11.2019 року об 11 год. 45 хв. у м. Дніпро по вул. Байкова керував транспортним засобом Мерседес Бенц-1834 дн НОМЕР_1 з напівпричепом дн НОМЕР_2 та мав технічну несправність, а саме на задню вісь напівпричепу вдіто шини з різним типом малюнку, чим порушив п.п. 31.4.5 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КУпАП України.

Зазначеною постановою було накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Вказану постанову він вважає незаконною та необґрунтованою, оскільки підстав притягнення його до адміністративної відповідальності не було, доказів його винуватості матеріали справи не містять. Також зазначив, що законних підстав зупиняти його транспортний засіб у відповідача не було, вимоги ч. 3 ст. 35 Закону Україн «Про національну поліцію» було порушено.

Таким чином вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, що передбачений ч. 1 ст. 121 КУпАП та просить суд скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 653190 від 07.11.2019 року.

Ухвалою судді від 15.11.2019 року вказаний адміністративний позов прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відкрито провадження по справі (а.с. 5-6).

У відповідності до ч. 1 ст. 268 КАС України відповідача та інших учасників справи було негайно повідомлено про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 7-9).

Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.

02.12.2019 року на адресу суду від представникаДепартаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшли пояснення по справі (а.с. 20-24), згідно яких останній просить розглядати справу без представника та в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Також 02.12.2019 року на адресу суду від представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшла копія постанови серії ДПО18 № 653190 від 07.11.2019 року.

В матеріалах справи наявний відзив на позов, що надійшов від Інспектора ВБДР УПП в Дніпропетровській області, сержанта поліції Іваник В. О. 05 грудня 2019 року (а.с. 27) та згідно якого відповідачпросить розглядати справу без його участі та в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 29.01.2020 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України, встановлено строк для третьої особи для надання пояснень.

У судове засідання позивач не з`явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 33).

Відповідач у судове засідання е з`явився, згідно відзиву на позов просив розглядати справу за його відсутності.

Представник третьої особи також просив розглядати справу за його відсутності.

У відповідності до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.11.2019 року Інспектором ВБДР УПП в Дніпропетровській області, сержантом поліції Іваник Валентином Олександровичем була складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 653190 від 07.11.2019 року згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та до останнього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 07.11.2019 року об 11 год. 45 хв. у м. Дніпро по вул. Байкова керував транспортним засобом Мерседес Бенц-1834 дн НОМЕР_1 з напівпричепом дн НОМЕР_2 та мав технічну несправність, а саме на задню вісь напівпричепу вдіто шини з різним типом малюнку, чим порушив п.п. 31.4.5 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КУпАП України. (а.с. 3).

У своєму позові позивач не погоджується з тим, що ним було скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП та зазначає про відсутність належних та допустимих доказів, що підтверджували факт його неправомірних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 2 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом,звернутися до адміністративного суду,якщо вважає,що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права,свободи або законні інтереси,і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею ст.251 КУпАП України передбачено, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 31.4.5 ПДР України передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з напівпричепом. На задню вісь напівпричепу вдіто шини з різним типом малюнку і поліцейським у постанові було зазначено, що позивачем порушені вимоги п. 31.4.5. ПДР України, хоча вказаним пунктом не передбачено заборони експлуатації транспортного засобу з різними типами малюнків протектора для причепа.

Отже за змістом п 31.4.5 встановлення на одну вісь транспортного засобу шин різних моделей з різними малюнками протектора є порушенням лише для легкового автомобіля, а різний тип малюнків протектора лише для вантажних автомобілів. Про різний тип малюнка шин для причепу цій нормі не йдеться, а застосування закону про адміністративну відповідальність за аналогією, на думку суду, є неприпустимим.

З цих підстав суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, оскільки в його діях відсутній склад правопорушення, передбачений вказаною статтею.

Статтею 72 КАС України визначено поняття доказів, якими у адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Жодними доказами вина позивача відповідачем по справі не доведена, докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення до постанови не надані. В оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення позивачем не було зазначено його згоду зі складеною на нього постановою та правопорушенням, яке йому ставиться у вину. Більш того, в самій постанові не передбачено графи, де б правопорушник міг зазначити свою згоду чи не згоду з правопорушенням, яке йому ставиться у вину. Натомість, в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, є графа «до постанови долучаються», в якій відповідачем по справі нічого не зазначено на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Суд звертає увагу, що до постанови про накладення адміністративного стягнення серії ДПО18 № 653190 від 07.11.2019 року не додано матеріалів відеофіксації, пояснень свідків правопорушення, тощо.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України", суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснувавання достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі N2816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року по справі «Руїз Торіха проти Іспанії», згідно з установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Проаналізувавши докази у справі, суд, враховуючи положення ст. 286 КАС України, доходить висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити, оскільки постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ДПО18 № 653190 від 07.11.2019 року не можна визнати обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу правопорушення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, звільненого від сплати судового збору на підставі ст.288 КУпАП, тому судові витрати підлягають компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Керуючись ст. ст. 6, 12, 19, 46, 77, 78, 90, 243, 245, 251,252, 257, 268, 271, 280, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Інспектора ВБДР УПП в Дніпропетровській області, сержанта поліції Іваник Валентина Олександровича, третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову серії ДПО18 № 653190 від 07.11.2019 року винесену Інспектором ВБДР УПП в Дніпропетровській області, сержантом поліції Іваник Валентином Олександровичем про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху., провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя: О. В. Рунчева