Справа № 640/6411/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2020 року м. Київ № 640/6411/19

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі судді Вєкуа Н.Г, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерний центр «Композит-Сервіс» до Головного управління ДФС у м Києві про скасування податкових повідомлень-рішень від 15.11.2018 року № та від 15.11.2018 року №, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Інженерний центр «Композит-Сервіс» (03164, м. Київ, вул. Малинська, 18, ) з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 15.11.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 432950,00 грн та № від 15.11.2018 року, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 2159,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України, що регулює відносини у сфері оподаткування податком на додану вартість, порушує права позивача, а висновки відповідача про порушення позивачем податкового законодавства в ході здійснення господарських операцій із контрагентами не відповідають фактичним обставинам справи. Посилався на реальність господарських операцій з даними контрагентами у періоді, що перевірявся.

Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач, не погоджуючись із доводами, викладеними у позовній заяві, надав свій відзив, в якому вказав на відсутність реального характеру господарських взаємовідносин позивача із зазначеними в акті перевірки контрагентами. Крім того, відповідач посилався на матеріали кримінального провадження та пояснення директорів контрагентів, відповідно до яких директора заперечували свою участь у діяльності даних товариств. Крім того, відповідач вказав на те, що позивачем не надано первинних документів на підтвердження реальності взаємовідносин із даними контрагентами.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у с. Києві була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерний центр «Композит-Сервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Силіконова долина» за вересень 2015 року, ТОВ «Голтайм» за січень, квітень 2016 року, ТОВ «Греймакс» за грудень 2015 року, січень, травень 2016 року, ТОВ «Самміт-агро-трейд» за липень 2017 року, ТОВ «Івамар Трейд» за серпень 2017 року.

За результатами проведеної перевірки був складений акт від 25.09.2018 року №612/26-15-14-01/30369030, яким були встановлені наступні порушення: п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на 327 498,00 грн та завищене від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду за серпень 2017 року на 2159,00 грн.

Не погоджуючись із висновками контролюючого органу, позивач подав заперечення на акт перевірки.

Відповідно до рішення ГУ ДФС у м. Києві від 13.11.2018 року №101109/10/26-15-14-01-01 заперечення позивача були залишені без задоволення.

На підставі акту перевірки, відповідачем були винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 15.11.2018 року: №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 432 950,00 грн та №, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 2159,00 грн.

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач подав скаргу до Державної фіскальної служби України, за результатами розгляду якої рішенням від 15.01.2019 року №2091/6/99-91-11-04-02-25 податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Незгода позивача із прийнятими рішеннями зумовила його звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПКУ).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПКУ до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПКУ передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПКУ, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 цього Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до ст. 201 ПКУ, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб`єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

При цьому згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПКУ, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. 2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Таким чином, іншим визначеним законодавством обов`язковим критерієм щодо підтвердження показників податкової звітності платника податків є забезпечення належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі дотримання вимог щодо підстав для здійснення такого обліку, якими можуть бути первинні документи, оформлені згідно з вимогами чинного законодавства. З урахуванням зазначеного право платника на формування податкового кредиту з податку на додану вартість є також залежним від забезпечення ведення ним належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій.

Поряд з цим, у бухгалтерському та податковому обліку підприємства враховуються лише ті первинні документи, що складені за наслідками фактично проведеної господарської операції, тобто, зміст господарської операції превалює над її формою. За таких умов наявність належним чином оформлених первинних документів з приводу проведення певної господарської операції не може розглядатись як безумовне підтвердження наявності у платника податку права на формування витрат, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, та податкового кредиту з податку на додану вартість по відповідних господарських операціях.

Отже, правомірність формування платником відповідних показників бухгалтерського та податкового обліку має оцінюватись з урахуванням сукупності умов, визначених законодавством України як підстави для їх формування.

Оскільки сукупний аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що право платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість є, перш за все, похідним від самого факту здійснення відповідних господарських операцій, з метою визначення правомірності формування позивачем вказаних показників податкової звітності з податку на додану вартість дослідженню підлягає реальність відповідних господарських операцій, що відбувались між позивачем та його контрагентами. Крім того, оцінці суду підлягають наявність належним чином оформлених первинних документів, які стали підставою для формування показників податкової звітності, використання платником податків придбаних товарів (робіт, послуг) в межах господарської діяльності.

Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.

У інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 28.03.2014 №375/11/14-14 зазначено універсальний принцип розгляду податкових спорів, а саме: перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Подібні правила судам варто застосовувати не лише щодо спірних рішень контролюючих органів, а також і при здійсненні оцінки належності первинних документів, податкових накладних, документів податкової звітності, що подається платниками податків тощо.

Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язки між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю (постанова ВАСУ від 11.02.2015 в справі № К/800/1217/13).

Як вбачається зі змісту акту перевірки, висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між позивачем та контрагентами - ТОВ «Силіконова долина», ТОВ «Голтайм», ТОВ «Греймакс», ТОВ «Самміт-агро-трейд» і ТОВ «Івамар Трейд».

Позивач стверджує, що в основу акту перевірки та в подальшому оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях, була покладена інформація про нереальність здійснених господарських операцій лише на підставі інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень про наявність кримінальних проваджень відносно контрагентів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вказані висновки позивача є необґрунтованими і такими, що спростовуються наявним в матеріалах справи документами, в тому числі і актом перевірки.

Так, за результатами проведеної перевірки не підтверджено факт отримання товарів від вказаних контрагентів за договорами поставки товарів.

Зокрема, у ТОВ «Силіконова долина» (в особі директора Югана Віктора Михайловича) позивач придбавав пресформ графітовий, монтажні комплекти, РДГС-10, термоперетворювачі тощо.

Суд зазначає, що ані до перевірки, ані до суду позивачем не було надано документів, що підтверджують поставку товарів, а саме рахунки-фактури, видаткові накладні, договори, а також документи щодо характеристик поставленого товару.

Крім того, в зв`язку із специфікою товару, який придбавався позивачем, відповідно до ч.2 ст. 662 Цивільного Кодексу України, продавець одночасно із товаром повинен був передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром, відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Зазначених документів позивачем також не було надано до суду.

Відповідно до податкової інформації відносно ТОВ «Силіконова долина», останнім звітів за формою 1-ДФ до контролюючих не подавалось, декларацій з екологічного, земельного, транспортного податку, які б могли свідчити про наявність відповідність ресурсів (складських, офісних приміщень, транспортних засобів, земельних ділянок) з моменту реєстрації по дату винесення акту перевірки до органів ДФС не подавало.

Крім того, згідно аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних, ТОВ «Силіконова долина» не отримувало транспортні послуги, послуги з опалення, -водо,-тепло постачання, зв`язку тощо.

Відповідно до аналізу Єдиного реєстру податкових накладних, а саме номенклатури придбаного та реалізованого товару, встановлення придбання ТОВ «Силіконова долина»: зерна та реєстрацію податкових накладних на продаж за номенклатурою: пресформи, термоперетворювачі, плати, монтажні комплекти.

В зв`язку із чим, контролюючим органом не встановлено продажу товару, відповідно до податкових накладних, виписаних на адресу позивача, оскільки останній відповідного товару не виробляв, а по ланцюгу постачання придбання зазначених товарів не встановлено.

Актом перевірки встановлено проведення фінансово-господарських взаємовідносин і з ТОВ «Голтайм».

Так, матеріалами перевірки відносно ТОВ «Голтайм» встановлено, що останній звітів за формою 1-ДФ до контролюючих не подавав, декларацій з екологічного, земельного, транспортного податку, які б могли свідчити про наявність відповідність ресурсів (складських, офісних приміщень, транспортних засобів, земельних ділянок) з моменту реєстрації по дату винесення акту перевірки до органів ДФС не подавав.

Крім того, згідно аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних, ТОВ «Голтайм» не отримувало транспортні послуги, послуги з опалення, -водо,-тепло постачання, зв`язку тощо.

Відповідно до аналізу Єдиного реєстру податкових накладних, а саме номенклатури придбаного та реалізованого товару, встановлення придбання ТОВ «Голтайм»: бюстгальтерів, машинного масла, продуктів харчування, виключателів, розеток, суміші готової бетонної, а відповідно до реєстрації податкових накладних на продаж продавав: пластини токарні змінні, виштовхувач, пластина з кіборита, інструмент маркувальний, проведення технічного, аварійного обслуговування та ремонт ТК «Граніт» на Деснянській водопроводній станції.

З огляду на об`єм та специфіку продукції, суд вважає, що виконання зазначених вище робіт потрібно значно більшого обсягу трудовитрат та особистої участі персоналу із відповідними фаховими знаннями (робітників відповідної кваліфікації, спеціалістів, тощо), ніж є в штаті TOB «Голтайм»-2 особи.

В зв`язку із чим, контролюючим органом не встановлено продажу товару, відповідно до податкових накладних, виписаних на адресу позивача, оскільки останній відповідного товару не виробляв, а по ланцюгу постачання придбання зазначених товарів не встановлено.

Крім того, під час проведення перевірки відповідачем були встановлені господарські операції, проведені між позивачем і ТОВ «Греймакс».

З інформації, яка міститься в документах, наданих до перевірки, відповідачем було встановлено, що протягом періоду, за який ТОВ «Греймакс» документально оформлювало продаж товару на адресу позивача, воно не звітувало про наявність на підприємстві трудових ресурсів, основних засобів, виробничих потужностей, орендованих чи власних приміщень.

Перевіркою встановлено, що імейл та ІР адреса 85.25.84.139, через які направлялись податкові накладні, є тотожною із ІР адресою контрагента позивача - ТОВ «Голтайм».

Відповідно до аналізу Єдиного реєстру податкових накладних, а саме номенклатури придбаного та реалізованого товару, встановлення придбання ТОВ «Греймакс»: кави зеленої, миючого засобу, газу скрапленого, жиру тваринного, ламп, фільтрів повітряних, цементу та реєстрацію податкових накладних на продаж за номенклатурою: термоперетворювачі, ключі накидні, матриця, виштовхувач, пластини з кіборита, пресформи графітові.

В зв`язку із чим, контролюючим органом не встановлено продажу товару, відповідно до податкових накладних, виписаних на адресу позивача, оскільки останній відповідного товару не виробляв, а по ланцюгу постачання придбання зазначених товарів не встановлено.

Суд зауважує, що вказані обставини під час розгляду справ позивачем жодними належними та допустимими доказами не спростовано.

За результатами перевірки були встановлені взаємовідносини між позивачем і ТОВ «Самміт-агро-трейд».

Відповідно до податкової інформації відносно ТОВ «Самміт-агро-трейд», останнім звітів за формою 1-ДФ до контролюючих не подавалось, декларацій з екологічного, земельного, транспортного податку, які б могли свідчити про наявність відповідність ресурсів (складських, офісних приміщень, транспортних засобів, земельних ділянок) з моменту реєстрації по дату винесення акту перевірки до органів ДФС не подавало.

Крім того, згідно аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних, ТОВ «Самміт-агро-трейд» не отримувало транспортні послуги, послуги з опалення, -водо,-тепло постачання, зв`язку тощо.

Відповідно до аналізу Єдиного реєстру податкових накладних, а саме номенклатури придбаного та реалізованого товару, встановлення придбання ТОВ «Самміт-агро-трейд»: вживаного одягу, сумок, чемоданів, продуктів харчування, побутової хімії,іграшок, пива, вина, горілки, та реєстрацію податкових накладних на продаж за номенклатурою: пластини КНБ Гексаніт, пластини КНБ.

В зв`язку із чим, контролюючим органом не встановлено продажу товару, відповідно до податкових накладних, виписаних на адресу позивача, оскільки останній відповідного товару не виробляв, а по ланцюгу постачання придбання зазначених товарів не встановлено.

За результатами опрацювання податкової інформації по ТОВ «Івамар трейд» відповідачем було встановлено наступне.

Відповідно до податкової інформації звітів за формою 1-ДФ до контролюючих не подавалось, декларацій з екологічного, земельного, транспортного податку, які б могли свідчити про наявність відповідність ресурсів (складських, офісних приміщень, транспортних засобів, земельних ділянок) з моменту реєстрації по дату винесення акту перевірки до органів ДФС не подавало.

Згідно аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних, ТОВ «Івамар трейд» не отримувало транспортні послуги, послуги з опалення, -водо,-тепло постачання, зв`язку тощо.

Відповідно до аналізу Єдиного реєстру податкових накладних, а саме номенклатури придбаного та реалізованого товару, встановлення придбання ТОВ «Івамар трейд»: косметичних виробів, побутової хімії, побутової техніки, продуктів харчування та реєстрацію податкових накладних на продаж за номенклатурою: пластини твердосплавні, пластини з киборіта.

В зв`язку із чим, контролюючим органом не встановлено продажу товару, відповідно до податкових накладних, виписаних на адресу позивача, оскільки останній відповідного товару не виробляв, а по ланцюгу постачання придбання зазначених товарів не встановлено.

Крім того, відносно всіх зазначених контрагентів позивача наявні картки суб`єктів фіктивного підприємництва: від 01.11.2016 №5126/8, від 27.04.2017 №601/10-13-21-01-03, від 27.04.2017 №606/10-13-21-01-0, від 16.01.2018 №292/8/05-19-21-03, від 02.01.2018 №1/23-00-21-0709, в яких зазначено вказані підприємства зареєстровано особами, з подальшою передачею (оформленням) іншим особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність.

Відтак, досліджуючи в сукупності надані письмові докази, суд погоджується із висновками контролюючого органу, що фактично ТОВ «Інженерний центр «Композит-сервіс» було здійснене безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій із зазначеними вище контрагентами.

Позивач зазначає, що відповідач неправомірно поклав в основу акту перевірки допити керівників ТОВ «Силіконова долина», ТОВ «Голтайм», ТОВ «Греймакс», ТОВ «Самміт-агро-трейд», ТОВ «Івамар трейд», оскільки відповідно до чисельної практики вищих судових інстанцій України, такі дані не можуть бути враховані, як доказ нереальності здійснених господарських операцій.

Суд, проаналізувавши письмові докази по справі, встановив, що твердження позивача в цій частині є необґрунтованими з огляду на наступні обставини.

Дійсно, факт порушення кримінальної справи не вказує на наявність обставин, які не потребують доказуванню, разом із тим, зазначені обставини підлягають врахуванню судом з огляду на те, що в документах, долучених на підтвердження реальності господарських операцій позивача із контрагентом, зазначено саме це прізвище.

Дана позиція підтверджується і в рішенні Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №826/7047/13-а.

Проте, матеріали перевірки та матеріали адміністративної справи містять вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 31.05.2018 року по справі №761/11940/18 по ТОВ «Івамар трейд» відносно гр. ОСОБА_1 , визнаного винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 205 КК України, а також вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 31.05.2018 року по справі №761/12271/17, відносно громадянина ОСОБА_2 (ТОВ «Силіконова долина») визнаного винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України.

Щодо доводів позивача відносно того, що господарські операції між ним та вказаними контрагентами були проведені раніше, ніж контролюючим органом було виявлено ознаки фіктивності у підприємствах-контрагентах, що доводить законність проведених операцій, суд не приймає їх до уваги, оскільки вони жодним чином не можуть слугувати доказом того, що раніше, ніж такий факт був виявлений контролюючим органом, господарські операції носили реальний характер..

Доводи позивача стосовно того, що він не має нести відповідальність за свого контрагента не враховуються судом, оскільки позивачем не доведено прояву в необхідному обсязі розумної обережності при укладенні договору зі спірним постачальником.

За звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб`єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов`язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.

При цьому свідоцтво про державну реєстрацію та наявність реєстрації постачальника в органах податкової служби не характеризують підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентоспроможну особу на ринку, що гарантує виконання своїх зобов`язань через уповноважених представників. А відтак доказами прояву розумної обережності слугують не лише установчі документи та витяги з Єдиного державного реєстру, але й обґрунтування мотивів вибору контрагента, обставин укладення та виконання договорів, перевірка ділової репутації контрагента, повноважень осіб, що діють від імені підприємства.

І хоча з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету. У разі недобросовісності контрагентів покупець несе певний ризик не лише невиконання цивільно-правового договору, але й в рамках податкових правовідносин, оскільки в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися правом на податковий кредит в силу відсутності документів, що мають силу первинних документів.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Також суд звертає увагу, що платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема формування податкового кредиту з ПДВ та його подальше бюджетне відшкодування. Крім того, прояв такої обачності й обережності при виборі постачальника послуг та вчинення будь -яких дій на предмет перевірки податкової «доброчесності» контрагента, зокрема за доступними електронними базами даних на сайті контролюючого органу (база платників ПДВ, база анульованих свідоцтв платників ПДВ, база недобросовісних платників ПДВ, база місць масової реєстрації платників податків, отримання завірених копій статутних та реєстраційних документів, копій паспорта особи, яка підписуватиме договір, довідку про кількість співробітників контрагента, тощо), перевірки загальнодоступної інформації щодо наявності кримінальних проваджень за участю контрагента, в подальшому свідчитимуть на користь висновку, що платником податків вжито належні та достатні дії щодо його обізнаності на предмет податкової «надійності» такого контрагента та вказуватимуть на правомірність формування податкового обліку за господарськими операціями з таким контрагентом.

Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду № 816/1422/17 від 26.06.2018.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного.

У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 ст. 77 КАС України, обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.

Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду № 803/1923/13-а від 25.06.2018.

Враховуючи сукупність встановлених вище обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність факту здійснення реальних господарських операцій між позивачем і ТОВ «Силіконова долина», ТОВ «Голтайм», ТОВ «Греймакс», ТОВ «Самміт-агро-трейд» і ТОВ «Івамар Трейд», а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 15.11.2018 року № та № є правомірними та скасуванню не підлягають.

В силу норми ч. 2 ст. 19 Конституції України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв`язку із відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерний центр «Композит-Сервіс» відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа