Справа № 331/3207/19
Суддя: Антоненко М. В.
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2-а/331/8/2020 331/3207/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2020 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний м. Запоріжжя області у складі:

головуючого - судді Антоненка М.В.

за участю секретаря Андрієнко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенанта поліції Максимова Костянтина Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенанта поліції Максимова Костянтина Сергійовича про скасування постанови серії ЕАВ № 1347664 від 20.07.2019 року по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 липня 2019 року інспектором роти № 2 батальйону № 4 УПП в Запорізькій обл. Максимовим Костянтином Сергійовичем було винесено постанову серії ЕАВ № 1347664 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до змісту постанови, керуючи транспортним засобом, ОСОБА_1 нібито проїхав перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофору чим порушив п. 8.7.3.г. ПДР - Порушення проїзду на заборонний жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню за таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, інспектор Максимов Костянтин Сергійович зупинив Соломонова О.С. 20 липня 2019 року о 18:43:51 за адресою: вул. Моторобудівників 63 в м. Запоріжжя, та звинуватив в тому, що він нібито проїхав перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофору (тобто в`їжджав на перехрестя вже на «жовтий» сигнал світлофору), та в зв`язку з цим виніс постанову ЕАВ № 1347664 про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП - протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 283 КУпАП - розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Відповідно до ст. 276 КУпАП - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Разом з тим, словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення» - не є тотожними та мають різне цільове спрямування.

Так, відповідно до Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 - «Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв`язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України».

Ч. 3 ст. 258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто - на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи. Ч. 3 ст. 258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Разом з тим, ст. 276 цього Кодексу вказує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто - за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку, за адресою: вул. Перемоги, 96, м. Запоріжжя, 69005, де розташоване УПП в Запорізькій області. Проте, інспектор Максимов Костянтин Сергійович положень закону не дотримався та розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу.

Вважає, що незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, інспектор Максимов Костянтин Сергійович суттєво порушив його права.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи, тощо.

Незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, інспектор Максимов К.С. не дав Соломонову О.С. можливості скористатися його правами, передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі.

В постанові про накладення адміністративного стягнення ОСОБА_1 поставив свій підпис лише щоб отримати копію постанови. Але з винесеною постановою як такою він не погодився оскільки відсутні докази, які свідчать про порушення ним ч. 2 ст. 122 КУпАП, постанова незаконно складена за місцем зупинки, що в сукупності порушує його права.

Також інспектор Максимов К.С. повністю проігнорував його пояснення щодо ситуації на перехресті вул. Моторобудівників та вул. Брюллова.

У своїх поясненнях ОСОБА_1 вказав наступне - «Рухаючись зі швидкістю 55 км/год. по вул. Моторобудівників у бік вул. Іванова і під`їжджаючи до перехрестя з вул. Брюллова за 5 - 6 метрів до «стоп-лінії» ОСОБА_1 побачив що світлофор на перехресті перемкнувся з постійного «зеленого» сигналу на «блимаючий зелений». ОСОБА_1 спробував одразу скинути швидкість і зупинити авто, але одразу зрозумів, що без екстреного гальмування не зможе зупинити авто перед «стоп-лінією» та пішохідним переходом. Оцінивши обставини і взявши до уваги, що пішоходів немає, а також що його екстрене гальмування може спричинити аварійну ситуацію для транспортних засобів, що їхали позаду нього ОСОБА_1 вирішив проїхати перехрестя. На перехрестя його авто в`їхало під «блимаючий зелений» сигнал світлофору - що не забороняється ПДР. А оскільки перед світлофором ОСОБА_1 намагався загальмувати і також пригальмовував на самому перехресті (щоб не створювати додаткові потенційно можливі аварійні ситуації) - його авто не встигло проїхати перехрестя на «блимаючий зелений» сигнал світлофору. Тому йому довелось закінчувати маневр на заборонений «жовтий» сигнал світлофору. Проте закінчення маневру на «жовтий» сигнал світлофору також не заборонено ПДР (п. 16.8. ПДР), а навпаки у ПДР зазначено, що водій повинен закінчити маневр (п. 16.8. ПДР: «Водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді....»). Саме у той час, як його авто закінчувало маневр на «жовтий» сигнал світлофору до перехрестя зі сторони вул. Брюллова під`їхав патрульний автомобіль. Таким чином патрульні бачили лише закінчення маневру його авто. Він бачив їх авто. І розумів, що у патрульних виникнуть питання. Тому одразу після проїзду перехрестя ОСОБА_1 ще скинув швидкість.»

Свої пояснення щодо ситуації ОСОБА_1 виклав інспектору ОСОБА_2 . Але інспектор підійшовши до його авто після зупинки одразу заявив що він вчинив адміністративне правопорушення і озвучив суму штрафу ще до того як ОСОБА_1 надав свої пояснення. Тобто його пояснення інспектор Максимов Костянтин Сергійович цілком проігнорував.

Також, оскільки у постанові зазначено, що правопорушення зафіксовано не в автоматичному режимі - інспектор Максимов Костянтин Сергійович повинен був скласти протокол у якому у ОСОБА_1 була б змога викласти свої пояснення щодо ситуації і ці пояснення були б зафіксовані документально.

Однак протокол також не було складено і постанова була одразу винесена на місці зупинки його авто.

Вважає, що інспектор Максимов Костянтин Сергійович проігнорував вимоги ч. 2 ст. 33 КУпАП. Розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливило виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ст. 279 КУпАП, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Зазначає, що разом з тим, після висловлення звинувачень, інспектор Максимов Костянтин Сергійович пішов до свого патрульного автомобілю, де виніс постанову. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. ОСОБА_1 зауважує, що своїми діями, інспектор Максимов К.С. грубо порушив вимоги ст. ст. 278, 279 КУпАП.

ОСОБА_1 вважає, були допущені такі порушення:

- ОСОБА_2 незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобіля, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справі.

- ОСОБА_2 позбавив ОСОБА_1 можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

- ОСОБА_2 порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок встановлений ст. ст. 278, 279 КУпАП.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ст. 71 КАС України - в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного, просить суд скасувати постанову серії ЕАВ № 1347664 від 20.07.2019, винесену інспектором Максимовим К.С. роти № 2 батальйону № 4 УПП в Запорізькій обл., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2019 року по справі відкрите провадження. Справу призначено до слухання на 14.11.2019 року на 14 год. 00 хв.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 25.03.2020 року на 10 год. 00 хв.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з*явився. Надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідач інспектор 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенант поліції Максимов Костянтин Сергійович у судове засідання, які були призначені на 14.11.2019 року та 25.03.2020 року не з*явилася. Судові повістки на вказані дати УПП у м. Запоріжжя ДПП отримало, що підтверджується відміткою на поштових повідомленнях про вручення поштових відправлень, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Вивчивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 288 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у районний суд у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з вимогами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законодавством встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 КАС України передбачено, що місцевим судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 2 статті 74 КАС України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.-ч. 2,5 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Позивачем ОСОБА_1 в обґрунтування вимог надано суду копію оскаржуваної постанови серії ЕАВ № 1347664 від 20.07.2019 року, згідно з якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень за порушення, передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 8.7.3.г. ПДР України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП орган при розгляді скарги на постанову про адміністративне правопорушення перевіряє законність та обґрунтованість постанови та може прийняти одне із рішення як скасування постанови.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, належно повідомлений відповідач до суду не з*явився будь-яких заперечень суду не надав.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Аллене де Рібем проти Франції» від 10 лютого 1995 року підкреслив, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».

У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЕСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року].

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Міністрів Ради Європи Державам - членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991року рекомендовано урядам держав - членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принци 7).

За таких обставин та враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі, так як факт порушення Правил дорожнього руху України не є доведеним інспектором 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенантом поліції Максимовим Костянтином Сергійовичем.

Керуючись ст. ст. 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенанта поліції Максимова Костянтина Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 20.07.2019 року серії ЕАВ № 1347664, винесену інспектором 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенантом поліції Максимовим Костянтином Сергійовичем про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення.

Суддя: М.В. Антоненко