Справа № 400/2484/19
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/2484/19

Суддя першої інстанції: Марич Є.В.

Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Миколаїв

Повний текст судового рішення складений 25.11.2019р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м.Києві, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

01.08.2019р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у м.Києві, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.04.2019р. №-2615 про визначення суми податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2019р. у розмірі 151677,10грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення рішення прийнято протиправно, оскільки під належним йому на праві власності нежитловим приміщенням не зареєстровано право власності чи користування земельною ділянкою, тому він не є користувачем земельної ділянки та відсутній обов`язок зі сплати земельного податку.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.11.2019р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на помилкове застосування судом першої інстанції при вирішенні справи вимог законодавства, внаслідок чого просить рішення суду скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить на праві спільної часткової приватної власності по ј нежитлового приміщення, загальною площею 1406,4кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу №264 від 04.02.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. /а.с.13-18/

15.07.2016р. ОСОБА_1 подав до ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві заяву про взяття на облік як платника податку на земельну ділянку у зв`язку з придбанням ј частки нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .с.241/

Згідно витягу з бази даних міського земельного кадастру станом на 29.03.2016р. ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є землекористувачами земельної ділянки за кодом 79:336:065 за адресою: АДРЕСА_1 в. /а.с.19-20/

Згідно довідки КП «Київський інститут земельних відносин» від 18.04.2016р. №Н-00269/2016 про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки (код ділянки 79:336:065), місце розташування: АДРЕСА_1 , нормативна грошова оцінка частини земельної ділянки площею 720,98 кв.м. складає 4769720,05грн. /а.с.21/

23.04.2019р. Головним управлінням ДФС у м.Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 23.04.2019р. №-2615, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2019р. у розмірі 151677,10грн.

Не погоджуючись з правомірністю податкового повідомлення-рішення від 23.04.2019р. №-261, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо безпідставності позовних вимог виходячи з наступного.

Справляння плати за землю здійснюється згідно з положеннями Податкового кодексу України (надалі - ПК України).

Згідно з п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п.п.14.1.72 п.14.1 ст.14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу).

Підпунктом 14.1.73 п.14.1 ст.14 ПК України передбачено, що землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до пп.269.1.1 п.269.1 ст.269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

При цьому в силу вимог пп.270.1.1 п.270.1 ст.270 цього Кодексу об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Разом з тим, питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються ст.120 ЗК України та ст.377 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Відповідно до п. 287.6 ст.287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Тобто, фізична особа - власник нежитлового приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на таке нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 06.02.2018р. у справі №826/15139/16, від 19.06.2018р. у справі №826/8009/16, від 13.03.2019р. у справі №808/8734/15.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить на праві спільної часткової приватної власності по ј нежитлового приміщення, загальною площею 1406,4 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу №264 від 04.02.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., а тому незважаючи на те, що позивачем не зареєстровано право власності чи користування земельною ділянкою під належним йому на праві приватної власності нежитловим приміщенням, обов`язок зі сплати земельного податку у ОСОБА_5 виник з дати державної реєстрації права власності на таке нерухоме майно, тобто з 11.02.2016р. /а.с.13-18/

Крім того, відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Статтею 2 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що Державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб, зокрема, при справлянні плати за землю.

Згідно ч.1 ст.13 вищезазначеного закону до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про землі в межах території адміністративно-територіальних одиниць (Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, районів, міст, селищ, сіл, районів у містах), зокрема, відомості про економічну та нормативну грошову оцінку земель в межах території адміністративно-територіальної одиниці.

Згідно ч.1 ст.15 вищезазначеного закону до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Відповідно до ч.1 ст.1 «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Частинами 1-3 ст.23 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Протягом місяця з дня надходження технічної документації з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель, нормативної грошової оцінки відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає та приймає рішення про затвердження або відмову в затвердженні такої технічної документації.

Підставою для відмови у затвердженні технічної документації з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель, нормативної грошової оцінки земельних ділянок може бути лише її невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до закону нормативно-правових актів або розташування земель чи земельних ділянок на території іншої територіальної громади. Рішення про відмову в затвердженні технічної документації з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель, нормативної грошової оцінки земельних ділянок має містити посилання на конкретні норми законів та прийнятих відповідно до закону нормативно-правових актів, яким суперечить відповідна технічна документація.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно п.п.2, Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995р. №213 інформаційною базою для нормативної грошової оцінки земель населених пунктів є затверджені генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій і детальні плани території, відомості Державного земельного кадастру, інвентаризації земель та державної статистичної звітності.

Так, рішенням Київської міської ради від 03.07.2014р. №23/23 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Києва, зокрема тієї, фактичним користувачем, якої є ОСОБА_1 .

Згідно довідки КП «Київський інститут земельних відносин» від 18.04.2016р. №Н-00269/2016, виданої ОСОБА_1 , про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки (код ділянки 79:336:065), місце розташування: АДРЕСА_1 , нормативна грошова оцінка частини земельної ділянки площею 720,98 кв.м. складає 4769720,05грн. /а.с.21/

Відповідно до ст.286.5 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному ст.58 цього Кодексу.

Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель (ст. 289 ПК України).

Згідно з п.274.1 ст.274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Статтею 271 ПК України передбачено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом та площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Як вбачається з розрахунку суми земельного податку наданого податковим органом, сума земельного податку з 01.01.2019р. по 31.12.2019р. за земельну ділянку площею 0,0072098 га становить: 720,98кв.м. х 1232,082 х 1,5 х 2 х 1,249 х 1,433х1,06 х 3% = 151677грн., з яких 1232,082 - грошова оцінка в грн./кв. м. (рішення Київської міської ради від 03.07.2014р. № 23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативно грошової оцінки земель міста Києва»); 1,5 - узагальнюючий локальний коефіцієнт згідно 2.1 п.2 Додатку 5 до рішення Київської міської ради 26.07.2007р. №43/1877 «Про затвердження технічної документації з нормативно грошової оцінки земель міста Києва та Порядку її визначення» із змінами та доповненнями; 2,0 - коефіцієнт на функціональне використання землі (наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016р. №489); 1,249 - коефіціент індексації грошової оцінки, відповідно до листа Держземагенства від 14.01.2015р.; 1,433 - коефіціент індексації нормативної грошової оцінки, відповідно до листа Держгеокадастру від 11.01.2016р. №6-28-0,22-201/2-16; 1,06 - коефіціент індексації нормативної грошової оцінки, відповідно до листа Держгеокадастру від 11.01.2016р. №6-28-0,22-201/2-16; 3% відсоток ставки земельного податку (рішення Київської міської ради від 23.06.2011р. №242/5629).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що Головне управління ДФС у м. Києві мало правові підстави для винесення повідомлення-рішення від 23.04.2019р. №-2615, яким ОСОБА_1 правомірно з належних підстав визначено суму податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2019р. у розмірі 151677,10грн.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

На підставі викладеного, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, тому в порядку ст.316 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.