Справа № 160/12060/19
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віхрової В.С., розглянувши у місті Дніпрі в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
02.03.2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 17.02.2020 р. надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2019 р. за виконавчим провадженням №59467261, видану державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Корчемкіною М.В.
Обґрунтування позову полягає у незгоді з вказаною постановою, оскільки з матеріалів виконавчого провадження №50365703 вбачається, що державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувана присуджених сум за виконавчим листом №204/5116/15-ц. Фактично примусове виконання рішення не здійснено. Таким чином, на думку позивача, у державного виконавця відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у постанові №59467261 від 10.07.2019 р. про відкриття виконавчого провадження. Протиправно винесена постанова державного виконавця призводить до створення умов для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду (суддя Жукова Є.О.) від 04.03.2020 р. задоволено заяву про самовідвід судді Жукової Є.О., справу передано до відділу з організаційного забезпечення суду для подальшого перерозподілу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду (суддя Віхрова В.С.) від 06.03.2020 р. позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду шляхом надання до суду доказів поважності пропуску строку звернення до суду.
20.02.2020 р. засобами електронного зв`язку суду позивачем надіслано заяву про усунення недоліків позову, відповідно до якої вказує, що строк звернення до суду нею дотримано, вказане питання вже було предметом розгляду у суді і з даного питання свою правову позицію висловив Третій апеляційний адміністративний суду в постанові від 17.02.2020 р. Позивач вважає, що нею були подані докази коли вона дізналася про своє порушене право та ці докази долучені до матеріалів справи.
26.03.2020 р. на вимогу суду надійшли матеріали виконавчого провадження №59467261.
Розглянувши надані до суду документи, суд встановив наявність підстав для відкриття провадження у справі відповідно до ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання, про що постановлена ухвала від 26.03.2020 р.
01.04.2020 р. засобами електронного зв`язку та 06.04.2020 р. поштою до суду надійшов відзив на позову заяву, згідно якого відповідач заперечує проти вимог позову, оскільки у відповідності ст. 27, ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (у сучасній редакції) чітко вказано, що у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1,3 4,6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1,2,4,6,9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Повноваження державного виконавця по стягненню виконавчого збору у виконавчому провадженні у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу не є його правом, а є його обов`язком.
Згідно ч.4 ст.287 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
10.07.2019 р. державний виконавець Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Корчемкіною М.В. керуючись положеннями статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження №59467261 з примусового виконання постанови Чечелівського ВДВС №50365703 від 09.03.2016 р. щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 88 628,18 грн. з боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Матеріали справи містять докази направлення на адресу позивача даної постанови.
Досліджуючи спірну постанову на предмет її відповідності закону суд виходить з наступного.
Згідно із статтею 124 Конституції України та статті 370 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх без винятку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, організацій, установ, посадових осіб, окремих громадян та їх об`єднань і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Судом встановлено, що спірним відносинам передували наступні обставини.
В рамках вище зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було винесено Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 09.03.2016 р., якою боржнику було запропоновано добровільно виконати вимоги щодо сплати виконавчого збору до 08.03.2016 р.
Доказів сплати суми виконавчого збору у повному обсязі в матеріалах справи відсутні.
У зв`язку із надходженням заяви стягувача про повернення виконавчого документу на підставі п.1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 27.03.2019 р. винесена Постанова про повернення виконавчого документу стягувачу.
В п. 2 даної постанови вказано про виділення в окреме виконавче провадження Постанову про стягнення виконавчого збору від 09.03.2016 р.
На момент відкриття виконавчого провадження ВП №50365703 умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку були визначені Законом України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999 (надалі - Закон №606).
Згідно до ч.2 ст.25 Закону №606 було визначено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.
Частиною 1 ст.28 Закону №606 було визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувана.
Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.
З 05.10.2016 р. набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404- VIII від 02.06.2016 р. (надалі - Закон №1404).
Пунктом 7 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1404 встановлено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
У відповідності до ч.2 ст.27 Закону №1404, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.
Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження.
За виконавчим документом про стягнення аліментів у разі, якщо розмір заборгованості боржника перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, державний виконавець зобов`язаний нарахувати виконавчий збір із суми заборгованості зі сплати аліментів.
Розрахунок нарахування виконавчого збору (додаток 17) обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.
Виконавчий збір нараховується із суми заборгованості, визначеної у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.
Надалі у разі прострочення боржником щомісячного аліментного платежу нарахування виконавчого збору здійснюється державним виконавцем щомісяця.
Не пізніше наступного робочого дня з дня погашення у повному обсязі заборгованості зі сплати аліментів, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 7, 9, 14 частини першої статті 39 Закону, державний виконавець на підставі розрахунку нарахування виконавчого збору виносить постанову про стягнення виконавчого збору.
Виконання постанови про стягнення виконавчого збору здійснюється за рахунок стягнутих з боржника коштів за умови відсутності заборгованості зі сплати аліментів.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.
Аналізуючи наведене вище суд дійшов висновку, що п. 7 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1404, який набрав чинності 05.10.2016, встановлені умови застосування норм попереднього Закону №606, якими було передбачено можливість завершення державним виконавцем лише виконавчих дій, які були розпочаті до набрання чинності Законом №1404, водночас, після набрання чинності Закону №1404 виконавчі дії повинні здійснюватися тільки за нормами Закону №1404. При цьому, за нормами Закону України «Про виконавче провадження» в обох редакціях, законодавець поклав обов`язок на державного виконавця, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, стягнути з боржника виконавчий збір за умови, якщо такий виконавчий збір не було стягнуто раніше.
Згідно матеріалів виконавчого провадження, у відповідності ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», 20.06.2019 р. начальник відділу здійснив перевірку виконавчого провадження №50365703 та перевірку системи АСВП, виявлено порушення вимог ч.3 ст. 40 Закону У країни «Про виконавче провадження» №1404, згідно яких у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
10.07.2019 р. державний виконавець Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Корчемкіна М.В. після винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.03.2019 року, керуючись положеннями статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 88 628,18 грн.
За таких обставин, державний виконавець виконав свій обов`язок щодо стягнення з боржника суми фактично не стягнутого виконавчого збору.
Крім того, матеріали виконавчого провадження містять докази вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого документу, а саме:
-Постанова про арешт майна боржника від 09.03.2016 р. в межах ВП50365703;
-Постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 10.07.2919 р. в межах ВП №59467261.
Викладене спростовує доводи позивача в якості основного аргументу позову щодо не вчинення державним виконавцем виконавчих дій, і як наслідок відсутність обов`язку із сплати виконавчого збору.
Інших підстав для висновків про відсутність обов`язку у позивача, як боржника сплатити суму виконавчого збору у розмірі 88 628,18 грн. суду не наведені. А отже суд зазначає про їх відсутність.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позову задоволенню не підлягають.
Таке рішення, на переконання суду матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства.
У відповідності до ст. 139 КАС України, за наслідками розгляду даної справи, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 157, 246-247, 249, 255, 287, 297 КАС України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, - відмовити.
Розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова