Справа № 540/520/20
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2020-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/520/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Корабельної районної у місті Херсоні ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 ( далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить:

- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Корабельної районної у місті Херсоні ради щодо відмови у поновленні пільг ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Корабельної районної у місті Херсоні ради поновити ОСОБА_1 з 18.03.2019 року пільги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників війни. Відповідно до положень статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" як учасник війни, позивач користувався 50-процентною пільгою з оплати за житлово-комунальні послуги. З 01.07.2015 року відповідач припинив нарахування вищенаведеної пільги. 14.02.2020 року відповідач надав довідку позивачу, в якій зазначає, що позивач перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги та повідомлено, що у зв`язку із тим, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї перевищує величини доходу, яка дає право на податкову соціальну пільгу, позивач не має право на отримання пільг.

Не погоджуючись з таким діями відповідачів, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 04.03.2020р. провадження у вказаній справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

13.03.2020 року управлінням праці та соціального захисту населення Корабельної районної у місті Херсоні ради надано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого убачається, що відповідач не визнає позовні вимоги з наступних підстав. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги в управлінні праці та соціального захисту населення, як учасник війни і відповідно до ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту" має право на 50% знижку плати за користування комунальними послугами та послугами зв`язку.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. №389 "Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї" пільги на житлово-комунальні послуги надаються за умови, якщо середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.

Керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. №389 "Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї" п.12 у разі зменшення доходу сім`ї пільговик має право звернутися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення для визначення права на отримання пільг з місяця звернення.

Відповідач зазначає, що згідно бази даних одержувачів пенсій та допомог за ідентифікаційним номером середньомісячний сукупний дохід позивача перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, пільговик не має право на отримання пільг з 01.07.2015 року.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 , 1932 року народження, перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги в управлінні праці та соціального захисту населення як учасник війни і відповідно до ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту" має право на 50% знижку плати за користування комунальними послугами та послугами зв`язку.

У зв`язку із припиненням надання позивачу пільг на житлово-комунальні послуги, останній звернувся до відповідача, який надав довідку від 14.02.2020р. за № 594/26, з якої вбачається, що позивач не має права на отримання пільг у зв`язку із перевищенням середньомісячного сукупного доходу сім`ї пільговика, який дає право на податкову соціальну пільгу.

Не погоджуючись із вказаною позицією відповідачів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII).

Відповідно до ст. 2 Закону № 3551-XII законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України. Права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Згідно зі ст. 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Перелік осіб, на яких поширюється дія Закону № 3551-XII передбачена статтею 10 вказаного Закону.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач є учасником війни, що також підтверджується посвідченням позивача серії НОМЕР_1 від 31.07.1998 року.

Пунктами 4-6 частини 1 статті 14 Закону № 3551-XII установлено пільгу (50%) для учасників війни, а саме, щодо плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю); за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання; на вартість палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення.

Частиною 6 статті 14 цього ж Закону установлено, що пільги, передбачені пунктами 1, 2, 4, 5, 6 та 18 частини першої цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно Кабінетом Міністрів України прийняті постанови від 04.06.2015р. №389 "Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї" та від 29.01.2003р. №117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги".

Так, постанова КМУ від 04.06.2015р. №389 у пунктах 1, 2 визначає перелік послуг, на оплату яких надаються пільги та перелік осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою залежно від законодавства, у тому числі до них віднесено осіб, яким пільги установлені Законом № 3551-XII. Пунктом 3 цієї постанови встановлено, що пільги надаються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.

Пунктами 5-11 Постанови КМУ від 04.06.2015р. №389 визначено порядок обчислення середньомісячного сукупного доходу та надання пільги. Пунктом 12 цієї ж постанови установлено, що у разі, коли середньомісячний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення письмово інформує пільговиків про те, що вони не мають права на отримання пільг і можуть звернутися за житловою субсидією.

Саме з того, що середньомісячний дохід позивача перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу і виходив відповідач, повідомляючи позивача про те, що він не має права на отримання пільги, передбаченої пунктом 4-6 частини 1 статті 14 Закону № 3551-XII.

Суд вважає таку відмову протиправною, з огляду на наступне.

Постанову КМУ від 04.06.2015р. №389 прийнято на виконання Закону України від 28 грудня 2014 р. № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України".

Цим Законом статтю 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" доповнено частиною другою, якою передбачались умови надання окремих пільг, визначених частиною першою цієї статті (у тому числі і пунктами 4-6), а саме, в залежності від розміру середньомісячного сукупного доходу сім`ї, який з розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не повинен перевищувати величини доходів, яка надає право на податкову соціальну пільгу.

Однак, частину 6 статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визнано такою, що не відповідає Конституції (є неконституційною) згідно Рішення Конституційного Суду № 12-р/2018 від 18.12.2018.

Таким чином, з 18.12.2018р. пільги, які установлені пунктами 1, 2, 4, 5, 6 та 18 частини першої статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" безумовно надаються незалежно від розміру середньомісячного сукупного доходу сім`ї пільговика і без прив`язки до величини доходу, яка надає право на податкову соціальну пільгу. У зв`язку із викладеним, положення постанови КМУ від 04.06.2015р. №389 не поширюються на правовідносини з надання вказаних пільг і не можуть бути застосованими за даних спірних правовідносин, враховуючи принцип пріоритету Законів над підзаконними нормативними актами.

Застосування відповідачем положень підзаконного нормативного акту, прийнятого на виконання Закону, який визнано неконституційним, є протиправним по своїй суті. Чинний Закон № 3551-XII не установлює жодних обмежень для надання пільг, передбачених пунктами 1, 2, 4, 5, 6 та 18 частини першої статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", тому позивач має право на таку пільгу, а відповідач безпідставно відмовляє їй у реалізації цього права.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також

Так, перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Jatridis v. Greece) [ВП], №31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства" ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Отже, відповідач, припинивши надання пільг позивачу, який мав усі законні підстави для їх отримання, фактично незаконно втрутився у мирне володіння позивачем своїм майном, що є недопустимим.

Згідно з положеннями частини 2 статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені обставини, суд зазначає, що дії відповідача не відповідають вищевикладеним критеріям, а тому є протиправними.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вщевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано до суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій з припинення надання позивачу пільг, установлених п.4-6 ч.1 ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а тому задовольняє позов у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною дії Управлінням праці та соціального захисту населення Корабельної районної у місті Херсоні ради (, вул. Суворова, 29, м. Херсон, 73000) щодо відмови у поновленні ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) пільг, передбачених пунктами 4-6 частини першої статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з 18.03.2019 року.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Корабельної районної у місті Херсоні ради (, вул. Суворова, 29, м. Херсон, 73000) поновити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), встановлені статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"пунктами 4-6 частини першої статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з 18.03.2019 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 112030000