Справа № 140/3547/19
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/3547/19 пров. № А/857/2524/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участі секретаря судового засіданні Ігнатищ Л.М.,

представника позивача Осадовського Р.Е.,

представника відповідача Кушнір Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року про забезпечення позову (ухвала постановлена в м. Луцьк судом під головуванням судді Костюкевича С.Ф.) у справі № 140/3547/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "А-СТАТ" до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Товариство з обмеженою відповідальністю А-СТАТ звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого протоколом від 16.08.2019 року №91 в частині віднесення до переліку ризикових платників податків та зобов`язання виключити з журналу ризикових платників податку.

13.12.2019 року позивачем подано клопотання про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення комісії Головного управління ДФС у Волинській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, оформленого протоколом від 16 серпня 2019 року №91, в частині внесення до переліку ризикових платників податків Товариства з обмеженою відповідальністю А-СТАТ. Дане клопотання обґрунтоване тим, що неправомірне включення позивача до переліку ризикових платників податків стає причиною зупинення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що у свою чергу призводить до негативних наслідків для підприємства, а саме: погіршення ділової репутації, а також до можливих прямих і непрямих збитків підприємства, шляхом виставлення штрафних санкцій контрагентами позивача та розірвання ділових відносин.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю А-СТАТ про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю А-СТАТ до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Зупинено дію рішення комісії Головного управління ДФС у Волинській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, оформленого протоколом від 16 серпня 2019 року №91, в частині внесення до переліку ризикових платників податків Товариства з обмеженою відповідальністю А-СТАТ (43010, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Дубнівська, 22Б, ).

Не погоджуючись з ухвалою про забезпечення позову, відповідач звернувся з апеляційною скаргою у якій просить скасувати обумовлену ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема відповідач в доводах апеляційної скарги покликається на численні судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій та вказує безпідставність винесеної судом ухвали про забезпечення позову.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом встановлено і такі обставини підтверджено матеріалами справи, що за даними відомостей відображених у протоколі засідання комісії Головного управління ДФС у Волинській області прийнято рішення про реєстрацію податкової накладної /розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 16.08.2019 року №91, відповідно до якого позивача включено до переліку ризикових платників податку ІТС Податковий блок відповідно до абзацу 6 підпункту 1.6 пункту 1 Критеріїв ризиковості, затверджених в. о. голови ДФС України 07.07.2019 року на виконання вимог п. 10 Постанови КМ України №117 від 21.02.2018 року Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі ПКМУ №117), а саме, наявності в органі ДФС податкової інформації, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданій на реєстрацію податковій накладній.

Не погоджуючись з таким рішенням позивач звернуся до суду з адміністративним позовом в межах якого подано клопотання про забезпечення позову.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2019 року в справі №826/12108/18, яке набрало законної сили, визнано протиправними та нечинними пункти 10, 20, 21 Постанови КМ України №117, які відсилали до ДФС питання про визначення критеріїв ризиковості платника податку та про перелік підстав для прийняття (відмову у прийнятті) комісіями рішень про реєстрацію (відмову) в реєстрації податкових накладних.

При цьому, суд зазначив, що оскаржуване рішенні в даній адміністративній справі, оформлене протоколом від 16.08.2019 року №91, зупинити дію якого просить позивач, відсутнє будь-яке обґрунтування його прийняття.

На переконання суду, через очевидність ознак протиправності рішення, невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення істотно ускладнює ефективний захист прав та інтересів позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень у сфері господарської діяльності, а саме: право здійснювати самостійно без обмежень господарську діяльність, оскільки зупинення реєстрації податкових накладних призводить до негативних наслідків для підприємства, зокрема, до неможливості здійснення господарської діяльності через зупинення реєстрації накладних, можливого розірвання ділових відносин з контрагентами, покладення додаткового обов`язку на позивача та погіршення ділової репутації, а забезпечення позову на час судового розгляду справи відновить право позивача на здійснення господарської діяльності як платника податку на додану вартість, дасть можливість позивачу до остаточного вирішення даного спору реалізовувати своє право на здійснення діяльності та реєстрацію податкових накладних.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч.2 ст.150 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 151 КАС України суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію індивідуального акту або нормативно-правового акту.

Частиною 2 ст. 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 03 жовтня 2018 року у справі № 826/5233/18, від 26 червня 2019 року справа №826/13396/18.

Відповідно до Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Враховуючи наведене, інститут забезпечення адміністративного позову стосується вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Судом встановлено, що позивачем оскаржується рішення, оформлене протоколом від 16.08.2019 року №91 в частині віднесення позивача до переліку ризикових платників податків.

Заявляючи клопотання про забезпечення позову, шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення, позивач зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача до ухвалення рішення у цій справі та для відновлення порушених прав позивачу необхідно буде докласти значних зусиль.

Проте, рішення суду за такими позовами про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого протоколом від 16.08.2019 року №91 в частині віднесення позивача до переліку ризикових платників податків не потребують виконання. Їх значення полягає у констатації факту правомірності оскаржуваного рішення і позбавлення його правових наслідків шляхом скасування.

Тому у справі за таким позовом не може бути ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду. Отже і заходів забезпечення позову вони не потребують.

Стосовно ж висновків суду першої інстанції з приводу «очевидності» ознак протиправності названого рішення та порушення прав позивача, то по перше позивач клопотання про забезпечення позову саме з вказаної підстави не заявляв.

По друге, пропри те, що ознаки «очевидності» не мають окреслених меж, то йдеться насамперед про їх «якість»: вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом.

Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

За наведених обставин, колегія суддів вказує на неприпустимості забезпечення позову з підстав очевидної протиправності оскаржуваного пункту наказу, позаяк його оцінку стосовно правомірності чи протиправності може бути надано виключно за наслідками розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, а не на стадії забезпечення позову.

Разом з тим, при вирішенні заяви про забезпечення позову суд також враховує положення нормативно-правових актів, які регулюють відносини щодо внесення платників податків до переліку ризикових платників податків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (підпункт 62.1.2 пункту 62.1 статті 62 ПК України).

За приписами пункту 71.1 статті 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Статтею 72 ПК України визначено, що для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація: що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, звітах про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово - господарські операції платників податків; про застосування реєстраторів розрахункових операцій; за наслідками податкового контролю; для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності також використовується інша інформація, оприлюднена як така, що підлягає оприлюдненню відповідно до законодавства та/або добровільно чи за запитом надана контролюючому органу в установленому законом порядку.

Відповідно до пункту 74.1 статті 74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

А пунктом 74.3 статті 74 ПК України передбачено, що зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики.

Згідно з підпунктом 20.1.45 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право здійснювати щоденну обробку даних та інформації електронного кабінету, необхідних для виконання покладених на них функцій з адміністрування податкового законодавства та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, що включає, зокрема, прийняття, обробку та аналіз документів та даних платників податків, здійснення повноважень, передбачених законом, які можуть бути реалізовані в електронній формі за допомогою засобів електронного зв`язку.

Отже, дії контролюючого органу щодо внесення контролюючим органом платника податку до переліку ризикових платників податку є лише службовою діяльністю працівників контролюючого органу з виконання своїх професійних обов`язків в порядку, передбаченому ПК України, по збиранню та формуванню податкової інформації, яка сама по собі не створює перешкод для діяльності платника податку.

Способом здійснення таких дій є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів. Інформація, зібрана відповідно до норм ПК України, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права також була висловлена Верховного Судом у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 826/1902/15, від 18 вересня 2018 року у справі № 818/398/15.

Віднесення платника податків до ризикових та зупинення реєстрації податкової накладної відноситься до дискреційних повноважень податкового органу і не є рішенням про відмову у реєстрації податкової накладної, яке може потягти за собою порушення прав позивача та його контрагентів. Адже при зупиненні реєстрації податкових накладних податковий орган лише пропонує платнику податків надати документи та пояснення за цими накладними з метою аналізу наявності негативної податкової інформації чи аналізу критеріїв ризикованості.

Що стосується покликання позивача на настання для нього негативних наслідків у зв`язку із зупиненням реєстрації податкових накладних, апеляційний суд вважає такі необґрунтованими, оскільки відповідно до пункту 201.16 статті 201 ПК України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, чинним законодавством передбачена процедура реєстрації зупинених податкових накладних, а згідно з пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

Слід зазначити, що застосування такого заходу забезпечення позову, як зупинення дії оскаржуваного рішення про включення позивача до переліку ризикових платників податків, до вирішення спору по суті, фактично надає можливість такому платнику податків безперешкодно, без жодних обмежень, продовжувати реєстрацію податкових накладних без витребування контролюючим органом у такого платника податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.

Тому судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову в даній справі.

Відтак, викладене свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо застосування заходів забезпечення позову, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 310, 315, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року з питань забезпечення позову у справі № 140/3547/19 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "А-СТАТ" про забезпечення позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Постанови суду апеляційної інстанції оскаржуються до суду касаційної інстанції виключно в порядку, з підстав та на умовах, визначених ст. 328-329 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 01 квітня 2020 року.