Справа № 826/3426/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3426/18 Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Комунальне підприємство "Лисичанськтепломережа" з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України відповідно до змісту якого просило:

1) суд визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо відмови у прийнятті до реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних:

- розрахунку коригування кількісних та вартісних показників від 09.01.2018 № 1 до податкової накладної № 121 від 31.01.2014, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників від 09.01.2018 № 2 до податкової накладної № 136 від 31.03.2014,

- розрахунку коригування кількісних та вартісних показників від 09.01.2018 № 3 до податкової накладної № 136 від 31.03.2014,

- розрахунку коригування кількісних та вартісних показників від 09.01.2018 № 4 до податкової накладної № 138 від 31.03.2014;

2) зобов`язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних зазначені розрахунки коригування кількісних та вартісних показників.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що жодних законних підстав для відмови у реєстрації зазначених у позові розрахунків коригування кількісних та вартісних показників у Державної фіскальної служби не було, оскільки при складанні розрахунку коригування до податкової накладної по причині зміни умов договору, строк давності не застосовується.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ДПС України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на обставини аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та наголошує про правомірність дій контролюючого органу, оскільки дата складання податкової накладної не може бути меншою ніж 1095 календарних днів від дати складання розрахунку коригування.

Наведені обставини на переконання апелянта свідчать про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування рішення суду першої інстанції з підстав його не відповідності вимогам ст. 317 КАС України.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної податкової служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року та на підставі ч. 2 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого зазначає, що заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну правову оцінку дослідженим доказам та прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності до норм матеріального та з дотриманням норм процесуального права. Разом з цим, позивач також звертає увагу суду, що прийняте судом першої інстанції рішення узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 27 листопада 2018 року по справі № 826/5011/17 та від 07 листопада 2018 року у справі № 816/1403/17.

За наведених у відзиві обставин, позивач стверджує про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2019 року без змін.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 21 жовтня 2013 між ТОВ "Лисичанська енергосервісна компанія", як замовником, та КП "Лисичанськтепломережа", як виконавцем, укладено договір № 105, предметом якого є виконання робіт по виготовленню теплової енергії на опалювальний сезон 2013-2014 років з власного енергоносія виконавця.

В період з жовтня 2013 року по квітень 2014 року КП "Лисичанськтепломережа" на виконання умов договору надано послуги з вироблення теплової енергії на суму 2 057 164,78 грн., в зв`язку з чим складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні № 121 від 31.01.2014, № 136 від 31.03.2014 та № 138 від 31.03.2014.

Як зазначає позивач, ТОВ "Лисичанська енергосервісна компанія" умов договору в частині оплати отриманих послуг не виконало. Проте, КП "Лисичанськтепломережа" задекларовано податкові зобов`язання шляхом подання податкових декларацій з ПДВ.

Разом з тим, у серпні 2015 року ТОВ "Лисичанська енергосервісна компанія" звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом про визнання недійсним договіру від 21 жовтня 2013 року №105, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лисичанська енергосервісна компанія".

Рішенням Господарського суду Луганської області від 01 жовтня 2015 у справі № 913/633/15, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 28 грудня 2015 та постановою Вищого господарського суду України від 24 лютого 2016 року, позов задоволено та визнано недійсним договір від 21 жовтня 2013 року № 105, укладений між позивачем та ТОВ "Лисичанська енергосервісна компанія".

10 січня 2018 року позивачем засобами електронного зв`язку надіслано до Державної фіскальної служби України розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 09 січня 2018 року № 1 до податкової накладної № 121 від 31.01.2014, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників від 09 січня 2018 року № 2 до податкової накладної № 136 від 31.03.2014, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників від 09 січня 2018 року № 3 до податкової накладної № 136 від 31.03.2014, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників від 09 січня 2018 року № 4 до податкової накладної № 138 від 31.03.2014, якими позивач зменшив обсяг постачання (базу оподаткування) по договору № 105 від 21 жовтня 2013 року на 871 429, 60 грн. без податку на додану вартість та зменшив розмір податкових зобов`язань з податку на додану вартість на 174 285, 92 грн.

Проте, розрахунки коригування кількісних і вартісних показників не прийняті Державною фіскальною службою України з підстав порушення вимог статті 102 Податкового кодексу України та пункту 6 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246, а саме: дата складання податкової накладної не може бути меншою ніж 1095 календарних днів від дати складання розрахунку коригування.

Незгода позивача з вказаними діями контролюючого органу зумовила його звернення до суду з даним позовом

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з протиправності застосування відповідачем строків, визначених статтею 102 Податкового кодексу України, а відтак відсутності законодавчо визначених підстав для відмови КП «Лисичанськтепломережа» у прийнятті до реєстрації Розрахунку коригування.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з вимогами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Положення пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України встановлюють необхідність коригування сум податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача шляхом складання розрахунку коригування до податкової накладної, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи, зокрема, повернення постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг. Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка видана їх отримувачу - платнику податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок;

б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг.

Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

За змістом окремих абзаців пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України

На виконання цієї норми Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1246 затверджено Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних (далі - Порядок № 1246, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 6 Порядку № 1246 визначено, що розрахунок коригування до податкової накладної, яка складена до 1 лютого 2015 р. та не підлягала реєстрації відповідно до пункту 11 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу, підлягає реєстрації після реєстрації такої накладної, для чого постачальник (продавець) товарів/послуг повинен протягом операційного дня зареєструвати податкову накладну (незалежно від дати її складення з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Кодексу) та розрахунок коригування.

Отже, судом першої інстанції було вірно вказано, що з метою застосування строку, визначеного статтею 102 Податкового кодексу України, як підстави для відмови у реєстрації розрахунку коригування до податкової накладної необхідна наявність сукупності обставин, а саме: податкова накладна, до якої подається розрахунок коригування, повинна бути складена до 01 лютого 2015 року, ця податкова накладна не підлягала внесенню до Реєстру у зв`язку з недосягненням суми, визначеної пунктом 11 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, ця податкова накладна не зареєстрована у Реєстрі з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 зазначеного Кодексу, на момент подачі розрахунку коригування до неї.

У свою чергу, як встановлено судом, факт реєстрації не спростовується податковим органом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пункт 6 Порядку № 1246 у не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки податкові накладні № 121 від 31.01.2014, № 136 від 31.03.2014 та № 138 від 31.03.2014, хоч і виписані до 01 лютого 2015 року, проте зареєстровані у Реєстрі.

Щодо посилання апелянта на положення ст.102 ПК України, то колегія суддів зазначає, що дана норма не регулює порядок та строки здійснення реєстрації розрахунків корегування зобов`язань з ПДВ. Вказаною нормою регламентовано строки реалізації податковим органом свого права на самостійне визначення суми грошових зобов`язань платнику податків, але ця норма не встановлює жодних прямих обмежень для платника податку щодо здійснення коригування розрахунків до податкової накладної.

Отже норми податкового законодавства, на які посилається апелянт, не передбачають обмежень у часі коригування кількісних і вартісних показників, а тому дії щодо відмови у прийнятті до реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладених розрахунків коригування кількісних і вартісних показників є протиправними.

Аналогічних правових висновків дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду про що останнім зазначається, зокрема, у постановах від 05 грудня 2019 року по справі № 820/3401/17, від 27 листопада 2018 року у справі №826/5011/17 та інших.

В даному випадку, зобов`язання відповідача зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних подані позивачем розрахунки коригування кількісних та вартісних показників до зареєстрованих податкових накладних є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, та належним способом захисту порушеного права.

З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи контролюючого органу не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко