Справа № 580/3275/19
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2020-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3275/19 Суддя (судді) першої інстанції: В.О. Гаврилюк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення не зазначений, дата складання повного тексту: 21 грудня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Червонослобідської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Червонослобідської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 22.04.2019 р. № 7-25/VII 7-ї сесії 7-го скликання Червонослобідської сільської ради щодо розгляду клопотання від 12.12.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; зобов`язання повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 12.12.2018 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у відповідності до поданого клопотання від 12.12.2018 р.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Червонослобідської сільської ради № 7-25/VII від 22.04.2019 р. в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Зобов`язано Червонослобідську сільську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 12.12.2018 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та прийняти рішення відповідно до вимог статті 118 Земельного кодексу України.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги в частині відмови у задоволенні позовних вимог задовольнити, та встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції обрано неефективний спосіб захисту порушеного права, оскільки повторний розгляд його клопотання може тривати довго. При цьому, позивач просив надати дозвіл на розроблення проектної документації відносно однієї конкретної земельної ділянки, натомість, відповідач у оскаржуваному рішення зазначив про відсутність безлічі вільних ділянок.

Оскільки відсутність вільних земельних ділянок була єдиною підставою для відмови у наданні дозволу, позивач вважає, що відповідач позбавлений можливості обирати варіанти дій при повторному розгляді його клопотання.

Також, на думку апелянта, суд першої інстанції не розглянув його третю позовну вимогу про встановлення судового контролю взагалі, що також спричинило неефективність обраного судом способу захисту порушених прав позивача.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, зареєстрований 20.02.2020 р. за вх. № 6285, у якому відповідач підтримує позицію суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та просить у цій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідач зауважує, що суд адміністративної юрисдикції не може перебирати на себе повноваження органу місцевого самоврядування в частині розпорядження земельними ділянками.

Крім того, до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання позивача, зареєстроване 30.03.2020 р. за вх. № 11662, у якому позивач просить долучити до матеріалів справи рішення Червонослобідської сільської ради від 19.02.2020 р. № 22-56/VII «Про відмову в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою гр. ОСОБА_1 , с. Червона Слобода».

Вказаним доказом позивач стверджує неефективність обраного судом першої інстанції способу захисту його порушеного права, оскільки зазначене рішення прийнято на виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ним повторно відмовлено позивачу у наданні дозволу.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся до Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області з клопотанням від 12.12.2018 р., у якому просив надати ОСОБА_1 , учаснику бойових дій, дозвіл на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовним розміром 0,15 га за рахунок вказаної в графічних матеріалах бажаної земельної ділянки.

До клопотання позивач додав: копію паспорту та РНОКПП, копію посвідчення, що підтверджує статус учасника бойових дій, викопіювання з публічної кадастрової карти графічного матеріалу, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копію з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, користувачами, угіддями від 20.09.2018 р. № 0-23-0.222-4425/180-18.

Вказана обставина не заперечується жодною зі сторін у справі та у відповідності до ст. 78 КАС України дослідженню не підлягає.

22.04.2019 р. Червонослобіська сільська рада прийняла рішення № 7-25/VІІ про розгляд заяв, зокрема, ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, згідно якого у відповідності до п. 34 ч. 1 ст. 26, ст. 47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 12, 81, 116, 121, частини 1 статті 122, статей 125, 126 Земельного кодексу України, відповідно до рекомендації комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування територій, будівництва, архітектури та благоустрою, сесія сільської ради вирішила: в зв`язку з відсутністю на даний час вільних земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд відмовити згідно поданих заяв у виділенні земельних ділянок, зокрема, ОСОБА_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , як учаснику бойових дій, який приймав участь в АТО.

Скасовуючи вказане рішення та зобов`язуючи відповідача повторно розглянути заяву, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем належними та допустими доказами не доведено існування обставин відсутності у розпорядженні останнього для виділення громадянам у власність в порядку безоплатної приватизації спірної земельної ділянки, а також до висновку, що часткове задоволення позовних вимог відповідатиме належному способу захисту порушених прав позивача, оскільки орган місцевого самоврядування при повторному розгляді заяви повинен перевірити відсутність інших перешкод для задоволення клопотання позивача.

Перевіряючи перелік обставин справи, які були встановлені судом першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У відповідності до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Рекомендацією Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року № R (80) 2 (далі - Рекомендація R (80) 2) визначено, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень.

При цьому, за позицією Європейського суду з прав людини щодо судового контролю за дискреційними адміністративними актами, національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п. 111 рішення від 31 липня 2008 року у справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки»; п. 44 рішення від 22 листопада 1995 року у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства»; п. 156-157, 159 рішення від 21 липня 2011 року у справі «Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру»; п. 47-56 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Путтер проти Болгарії»).

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Вказані критерії неодноразово визначались Верховним Судом, зокрема у постанові від 31.01.2019 р. (справа № 806/1772/18).

Колегія суддів в межах даного спору звертає увагу на надану позивачем в якості доказу копію рішення Червонослобідської сільської ради від 19.02.2020 р. № 22-56/VII «Про відмову в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою гр. ОСОБА_1 , с. Червона Слобода», з якого вбачається, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року клопотання позивача повторно розглянуто та відмовлено у наданні дозволу на розробку проектної документації у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.

Щодо наданого доказу суд апеляційної інстанції зазначає, що його було створено як акт індивідуальної дії у часовому проміжку пізніше виникнення спірних правовідносин.

При цьому, зазначення у вказаному рішенні інших підстав для відмови у задоволенні клопотання позивача не дозволяє колегії суддів оцінювати цей доказ на предмет ефективності обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача, натомість додатково засвідчує правильність ухваленого судом першої інстанції рішення, оскільки підтверджує доводи суду першої інстанції в частині твердження про те, що підставою для відмови у наданні дозволу в рішенні зазначено лише відсутність вільних земельних ділянок, тоді як інші обставини для такої відмови відповідачем не з`ясовувалися.

Зважаючи на те, що ні відповідач при прийнятті рішення, датованого 22.04.2019 р., ні суд першої інстанції в межах підстав для скасування оскаржуваної відмови повну перевірку відповідності поданих позивачем документів вимогам земельного законодавства не проводили, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом не розглянуто третю позовну вимогу в частині встановлення судового контролю, колегія суддів зважає на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Колегія суддів зауважує, що встановлення судового контролю переслідує мету спонукати відповідача до добросовісності у вчиненні певних ній.

При цьому, такий контроль є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, та не може бути предметом позовних вимог.

При вирішення справи судом першої інстанції підстави для встановлення судового контролю у вигляді об`єктивного сумніву щодо виконання відповідачем обов`язкового до виконання рішення суду, на думку колегії суддів, не мали місця.

Крім того, з наданої позивачем копії рішення Червонослобідської сільської ради від 19.02.2020 р. № 22-56/VII, прийнятого на виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції, вбачається, що станом на дату розгляду справи судом апеляційної інстанції відповідач повністю спростував побоювання позивача в частині невиконання рішення суду першої інстанції щодо зобов`язання повторно розглянути клопотання позивача.

Відтак доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Червонослобідської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 02.04.2020 р.)