Справа № 1.380.2019.006099
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.006099
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Грень Н.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Редкевич О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління праці та соціального захисту Трускавецької міської ради Львівської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відновити виплату ОСОБА_1 призначеної йому пенсії за віком з 01.10.2019 і сплатити йому невиплачену суму пенсії за період з 01.05.2016 по 01.07.2018, з 01.02.2019 по 31.07.2019 та з 01.10.2019 по час ухвалення рішення суду одним платежем, та виплачувати в подальшому пенсію ОСОБА_1 на загальних підставах, без віднесення ОСОБА_1 до внутрішньо переміщених осіб та без застосування при нарахуванні та виплаті пенсії ОСОБА_1 до нього положень постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365.

- допустити рішення до негайного виконання в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць.

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він до 07.10.2019 перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа однак, починаючи з 01.05.2016 по 01.07.2018, з 01.02.2019 по 31.07.2019 та з 01.10.2019 ОСОБА_1 припинено виплату пенсії територіальними органами Пенсійного фонду України. Позивач зазначив, що на даний час у відповідача немає жодних підстав для того, щоб поширювати на позивача норми законодавства, які передбачені для внутрішньо переміщених осіб, оскільки Позивач придбав власне житло на підконтрольній території, має зареєстроване місце проживання та згідно з його заявою Позивача було знято з обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Позивач вважає протиправними дії Відповідача щодо призупинення йому пенсійних виплат відповідно до Постанови КМУ № 365 та застосування щодо нього обмежень, передбачених для внутрішньо переміщених осіб. З урахуванням наведеного, вважає дії відповідача неправомірними і такими, що порушують його соціальні права, гарантовані Конституцією України.

Відповідач позов не визнав, 17.12.2019 долучив до матеріалів відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що відповідно до поданої позивачем заяви від 28.10.2015 та довідки про взяття на облік, виданої Трускавецьким управлінням праці та соціального захисту населення від 23.10.2015 №, позивача прийнято на облік, та розпочато виплату пенсії в Управлінні Пенсійного фонду в м. Трускавці з 01.08.2014, як внутрішньо переміщеній особі, на підставі електронної пенсійної справи. Згідно листа управління праці та соціального захисту населення Трускавецької міської ради від 11.10.2019 № 1092 ОСОБА_1 знятий з обліку як внутрішньо переміщена особа з 07.10.2019 згідно поданої заяви. суми заборгованості за період з 01.07.2018 по 31.08.2018 та з 01.08.2019 по 31.08.2019, яка становить 37852,24 грн. Зазначив, що відповідно до п. 15 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365», якою передбачено, що орган, який здійснює соціальні виплати, призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Ухвалою судді від 22.11.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 24.12.2019 призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління праці та соціального захисту Трускавецької міської ради Львівської області.

Ухвалою суду від 25.02.2020 призначено проведення судових засідань у справі в режимі відеоконференції.

Представник позивача у судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи. 26.03.2020 до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , до 28.07.2017 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Кіровським РВ Макіївського МУ УМВС України Донецької області 29.11.2000.

Позивач є пенсіонером за віком, про що свідчить копія його пенсійного посвідчення, виданого 05.04.2011 Пенсійним фондом України.

У зв`язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в його населеному пункті він був вимушений покинути своє постійне місце проживання та переїхати до міста Трускавець Львівської області.

Відповідно до поданої позивачем заяви від 28.10.2015 та довідки про взяття на облік, виданої Трускавецьким управлінням праці та соціального захисту населення від 23.10.2015 №, позивача прийнято на облік, та розпочато виплату пенсії в Управлінні Пенсійного фонду в м. Трускавці з 01.08.2014, як внутрішньо переміщеній особі, на підставі електронної пенсійної справи (паперова пенсійна справа відсутня).

Згідно витягу з протоколу від 18.07.2016 №7 комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Трускавецької міської ради позивач знятий з обліку з 23.04.2016. Відповідно, розпорядженням органу Пенсійного фонду від 25.04.2016 № 113952 нарахування пенсії припинено з 01.05.2016.

Згідно витягу з протоколу від 02.08.2018 №8 комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Трускавецької міської ради позивачу призначено виплату пенсії з 01.07.2018.

Рішенням органу Пенсійного фонду від 08.08.2019 № 52 позивачу поновлено нарахування пенсії з 01.07.2018.

Нарахована пенсія за липень 2018 в сумі 11940,77 грн., та за серпень 2018 в сумі 11940,77 грн.

Сума заборгованості пенсії за період з 01.07.2018 по 31.08.2018 становить 23881,54 грн.

Згідно витягу з протоколу від 30.01.2019 №1 комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Трускавецької міської ради ОСОБА_1 скасовано дію довідки від 26.07.2018 № 660 та припинено виплату пенсії з 30.01.2019.

Рішенням органу Пенсійного фонду від 08.02.2019 № 113952 припинено нарахування пенсії з 01.02.2019.

Згідно витягу з протоколу від 05.08.2019 № 8/1 комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Трускавецької міської ради зазначено призначити пенсію позивачу.

Рішенням органу Пенсійного фонду України від 16.08.2019 № 52 поновлено нарахування пенсії з 01.08.2019.

Нараховано пенсію за серпень 2019 року в сумі 13970,70 грн.

Сума заборгованості пенсії за період з 01.08.2019 по 31.08.2019 становить 13970,70 грн.

Згідно листа управління праці та соціального захисту населення Трускавецької міської ради від 11.10.2019 № 1092 ОСОБА_1 знятий з обліку як внутрішньо переміщена особа з 07.10.2019 згідно поданої заяви.

Із відповіді на адвокатський запит від 09.08.2019 встановлено, що з 01.05.2016 виплату пенсії позивачеві періодично призупиняли на підставі п. 12 п.п. 2 «Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, згідно якого соціальні виплати припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем її проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально - побутових умов сім`ї згідно даних, отриманих в результаті обміну інформацією з Управлінням праці та соціального захисту населення Трускавецької міської ради.

З листів відповідача наданих на звернення позивача щодо нарахування пенсії встановлено, що призупинення виплати пенсії позивачу відбувалось у зв`язку з проведенням верифікації (підтвердження достовірності) з підстав перевірки місця її фактичного проживання.

Позивач не погодившись із діями ГУ ПФУ у Львівській області щодо припинення виплати йому пенсії за період з 01.05.2016 по 01.07.2018, з 01.02.2019 по 31.07.2019 та з 01.10.2019 звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (Закон № 1706-VІІ) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Вказане визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно- правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:

- перебуває на території України на законних підставах;

- має право на постійне проживання в Україні;

- була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Проте реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо. Очевидно, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або «інші права», як це зазначено уст. 9 Закону № 1706-УІІ), тим ні менш статус внутрішньо переміщеної особи накладає на Позивача певні обмеження.

Поруч з цим, згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», у редакції, чинній на час припинення виплати пенсії Позивачу, встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою КМУ № 509, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону № 1706-VІІ та абз. 6 цього пункту.

Згідно з п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою КМУ № 365, соціальні виплати припиняються у разі, зокрема, отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості, гарантоване громадянам України ч. 1 ст. 46 Конституції України.

Європейська соціальна хартія (1996 р.), згода на обов`язковість якої надано Верховною Радою України та яка набрала чинності з 01.02.2007, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. За цим Україна має міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами «досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися» права та принципи, що закріплені у Хартії.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

Статтею 8 Закону 1058-ІV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-ІV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

З урахуванням того, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-ІV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-ІУ визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Вказаний перелік, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Згідно з копією листа Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 21.10.2019 № 28170/08-28 виплата пенсії позивачу призупинена у зв`язку з тим, що позивач знятий з обліку як внутрішньо переміщена особа.

Судом встановлено, що відповідач у листах наданих на звернення позивача щодо нарахування пенсії не вказує конкретних положень Постанови №365 на підставі яких ним припинялась виплата пенсії позивачу, однак, із таки листів вбачається, що призупинення виплати пенсії позивачу відбувалось у зв`язку з проведенням верифікації (підтвердження достовірності) з підстав перевірки місця її фактичного проживання

Водночас, суд зазначає, що Законом № 1058-ІV не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як проведення верифікації з підстав перевірки місця фактичного проживання особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 07.10.2009 по справі № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

В рішенні у справі «Пічкур проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, що призводить до недотримання норм ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу (п. 25 цього рішення).

Судом встановлено, що прийняте відповідачем рішення про призупинення позивачу виплати пенсії, не містить визначених законом підстав для припинення виплати такої.

У листах наданих на звернення позивача щодо нарахування пенсії відповідач як на підставу для призупинення виплати пенсії посилається на Постанову КМУ № 365.

Однак, як свідчить аналіз положень Закону № 1058-ІV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст, 49 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 25 цього рішення).

Отже, припиняючи нарахування та виплату Позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, Відповідач порушив право Позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що припинення виплати пенсії позивачу було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-ІV.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у рішенні від 03.05.2018 у зразковій справі № 805/402/18, яке, у відповідності до постанови Великої Палати Верховного Суду, набрало законної сили 04.09.2018.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №1706-VІІ факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Аналогічні положення закріплені у п. 1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженою постановою Кабінету міністрів України №509 від 01.10.2014, згідно з яким довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до частини 1 статті 12 цього Закону №1706-VII, підставами для скасування довідки є: 1) подана особою (ВПО) заява про відмову від довідки; 2) скоєння злочину - дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернення до покинутого місця постійного проживання;" 4) виїзд за кордон на постійне місце проживання; 5) подача завідомо недостовірної інформації.

Судом встановлено, що позивача згідно з його заявою з 07.10.2019 знято з обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб, про що свідчить довідка Управління праці та соціального захисту населення Трускавецької міської ради Львівської області №1965 від 07.10.2019, таким чином, суд дійшов висновку, що пенсія в подальшому повинна виплачуватись на загальних підставах.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, шляхом подання звіту суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Встановлюючи строк для подання звіту, суд повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно з судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Позивач не зазначив жодних обставин, які б вказували, що відповідач уникатиме виконання рішення.

Таким чином, суд вважає необґрунтованою вимогу позивача щодо здійснення контролю за виконанням судового рішення, а тому у задоволенні такої належить відмовити.

Щодо вимоги позивача про звернення рішення до негайного виконання щодо виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, негайне виконання в межах сум платежу за один місяць застосовується у разі стягнення грошових сум з відповідача.

Оскільки належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а не стягнення грошових сум, негайне виконання не застосовується.

Щодо позовних вимог про стягнення понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суд досліджує на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Судом встановлено, що професійна правнича допомога надавалася адвокатським бюро «Івана Хомича» на підставі договору від 02.09.2019 про надання правової допомоги, та ордера від 06.11.2019.

Відповідно до акта прийому-передачі надання правничої допомоги від 02.09.2019 Адвокатським бюро «Івана Хомича» надано, а клієнтом ОСОБА_1 прийнято правову допомогу на загальну суму 15000,00 грн:

- консультації з правових питань 2000,00 грн;

- правова оцінка та аналіз судової практики- 3000,00 грн;

- збирання (отримання) доказів- 4000,00 грн;

- написання позовної заяви 5000,00 грн;

- підготовка позовної заяви та копій документів до неї для направлення до суду 1000,00 грн.

Оплата послуг за правову допомогу відповідно до акта здійснена в розмірі 14999,00 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк»№0.0..1 від 13.11.2019.

Відповідач у відзиві на позовну просить відмовити у задоволенні відшкодування правової допомоги.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 15000,00 грн не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом, а тому суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цьому випадку має бути зменшений та повинен складати 5000,00 грн.

При відшкодуванні суми судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 19.09.2019 у справі № 826/8890/18.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача 5000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо судових витрат, то згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такі відшкодовуються позивачу в повному обсязі.

Керуючись ст.,ст.6, 9, 73-76, 242, 244, 245, КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відновити виплату ОСОБА_1 призначеної йому пенсії за віком з 01.10.2019 і сплатити йому невиплачену суму пенсії за період з 01.05.2016 по 01.07.2018, з 01.02.2019 по 31.07.2019 та з 01.10.2019 по час ухвалення рішення суду одним платежем, та виплачувати в подальшому пенсію ОСОБА_1 на загальних підставах, без віднесення ОСОБА_1 до внутрішньо переміщених осіб та без застосування при нарахуванні та виплаті пенсії ОСОБА_1 до нього положень постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місце знаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Стягнути Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місце знаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

В задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн та звернення рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 31.03.2020.