Справа № 805/3984/15-а
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2020 р. Справа№805/3984/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Прокуратури Донецької області про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 01.07.2008 року її призначено на посаду слідчого прокуратури Кіровського району м. Макіївки. У серпні 2011 року їй було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. З 14.05.2015 року відповідно позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 4-річного віку. З 19.06.2015 року позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 5-річного віку, до 19.06.2016 року включно. 04 серпня 2015 року, позивачу зателефонував працівник відділу кадрів та повідомив, що 30.06.2015 року її звільнено з посади прокурора прокуратури Волноваського району Донецької області на підставі п. 7-2 ст.36 КЗпП України.

Позивач вказує, що відповідно до ст. 184 Кодексу законів про працю України вагітні жінки ті, які мають дітей до трьох років та ті, які (як і позивач) перебувають у відпустці до догляду за дитиною до шести років (ст. 179 КЗпП України), не підлягають звільненню, крім випадків ліквідації установи, коли допускається звільнення працівника з обов`язковим працевлаштуванням.

Крім цього, звертає увагу що з наказом про звільнення її не було ознайомлено, копію цього наказу їй не було видано, як не було видано і трудову книжку, чим порушено ст. 47 КЗпП України.

У зв`язку з чим позивач звернулася до суду із даним позовом в якому просить: 1) скасувати наказ прокурора Донецької області від 30.06.2015 № 830-п про звільнення з посади ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п.7-2 ст.36 КЗпП України; 2) поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора прокуратури Волноваського району Донецької області.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду Аляб`єва І.Г. від 07 вересня 2015 року відкрито провадження у даній справі

Ухвалою судді Аляб`єва І.Г. провадження у адміністративній справі № 805/3984/15-а зупинено до прийняття Конституційним судом України рішення по справі за конституційним поданням Верховного Суду України та Верховної Ради України щодо відповідності положень частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про очищення влади Конституції України.

Відповідно до розпорядження від 22.10.2018 року № 389, у зв`язку з припиненням повноважень судді ОСОБА_2 здійснений повторний автоматичний розподіл даної справи, в результаті якого ця справа передана на розгляд судді Лазарєву В.В.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду Лазарєва В.В. від 22 жовтня 2018 року прийнято до провадження адміністративну справу № 805/3984/15-а.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року поновлено провадження у справі з визначенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Відзив з боку Прокуратури Донецької області не надходив.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить копія паспорту громадянина України (а.с. 6-8).

Відповідно до довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 24 квітня 2015 року № ОСОБА_1 перемістилась з тимчасово окупованої території до АДРЕСА_1 (а.с.10).

З копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 вбачається, що з 01 вересня 2003 року позивач працювала на посаді слідчого прокуратури Кіровського району м. Макіївки, з 14 березня 2011 року на посаді помічника прокурора Кіровського району м. Макіївки, з 06 червня 2012 року прокурором прокуратури Кіровського району м. Макіївки, з 13 травня 2015 року прокурором прокуратури Волноваського району (а.с. 11-12).

26 лютого 2015 року Прокуратурою Донецької області прийнято розпорядження №23 окв про проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Вказаним розпорядженням зобов`язано розпочати перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №1025-р «Про затвердження плану проведення перевірок відповідно до Закону України «Про очищення влади» з 18 травня 2015 року - стосовно старших прокурорів та прокурорів міськрайпрокуратур та оприлюднити його на офіційному веб-сайті прокуратури Донецької області, довести до відома всіх прокурорсько-слідчих працівників прокуратури області та державних службовців.

18 травня 2015 року на сайті прокуратури Донецької області оприлюднено повідомлення про початок перевірки посадових і службових осіб щодо достовірності відомостей про застосування заборон, передбачених Законом України «Про очищення влади» (а.с. 81).

Листами від 25.06.2015 року №83-462вих15, від 30.06.2015 року №83-466вих15 прокурор Волноваського району повідомив в.о. начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Донецької області, що ОСОБА_1 згідно наказу прокурора області № 615-к від 18.05.2015 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 5-ти річного віку, але змоги повідомити її про надання заяв та відповідних документів щодо застосування заборони, передбачених частинами третьою та четвертої статті 1 Закону України «Про очищення влади» не має оскільки місце її знаходження та номер телефону не відомий (а.с. 84-85).

30 червня 2015 року наказом прокуратури Донецької області №830-к, керуючись ст. 16 Закону України «Про прокуратуру», частиною 3 статті 4 Закону України «Про очищення влади» юриста 2 класу ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора прокуратури Волноваського району прокуратури Донецької області у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п. 7-2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 86).

Позивач не погоджується з вказаним наказом та вважає, що його звільнення є незаконним.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про очищення влади» від 16 квітня 2014 року № 1682-VII (далі - Закон № 1682-VII) передбачено, що очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Механізм проведення перевірки достовірності відомостей, що подаються посадовими і службовими особами органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також особами, які претендують на зайняття відповідних посад, щодо застосування заборон, передбачених частинами 3 і 4 статті 1 Закону України «Про очищення влади» визначається Порядком проведення перевірки відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами 3 і 4 статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563 (далі - Порядок № 563).

Відповідно до пункту шостого частини 1 статті 2 Закону № 1682-VII заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

План проведення перевірок відповідно до Закону № 1682-VII затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 0/1025-року містить примітку, що керівник органу або голова суду відповідно до частини четвертої статті 5 Закону України «Про очищення влади» визначає дату початку проведення перевірки у відповідному органі або суді з урахуванням строків, установлених зазначеним Законом, та необхідності завершення проведення перевірки в межах строків, установлених цим планом.

Згідно з частиною четвертою статті 5 Закону № 1682-VII організація проведення перевірки осіб (крім професійних суддів та осіб, зазначених в абз. 3 цієї частини) покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка.

Аналогічне положення міститься у пункті 4 Порядку № 563.

Пунктом 5 Порядку № 563 визначено, що керівник органу або голова суду згідно з планом проведення перевірок, затвердженим Кабінетом Міністрів України, приймає рішення про початок проведення перевірки у відповідному органі, в якому встановлює дату початку проведення перевірки, а також відповідальним за проведення перевірки визначає кадрову службу чи інший структурний підрозділ такого органу.

Приписами статті 4 Закону № 1682-VII передбачено, особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої ст. 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частинами 3 або 4 статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява).

Заява подається не пізніше ніж на десятий день з дня початку проведення перевірки у відповідному органі, на підприємстві згідно з планом проведення перевірок, затвердження якого передбачено пунктом третім частини 2 статті 5 цього Закону.

Неподання заяви у строк, передбачений частиною другою цієї статті, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону.

Подання заяви, у якій особа повідомляє про те, що до неї застосовується заборона, зазначена у частинах 3 або 4 статті 1 цього Закону, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після подання такої заяви та застосування до неї відповідної заборони.

Обов`язок щодо подання заяви, у якій особа повідомляє про те, що до неї застосовується або не застосовується заборона, зазначена у частинах 3 або 4 статті 1 Закону № 1682-VII, також визначено пунктом 8 Порядку № 563.

Повідомлення особою, яка підлягає перевірці, в заяві про те, що до неї застосовуються заборони, визначені частинами 3 або 4 статті 1 Закону або неподання нею заяви у строк, зазначений у п. 8 цього Порядку, є підставою для звільнення особи з посади, що вона обіймає, не пізніш як на третій день після подання такої заяви або закінчення строку подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої відповідно частинами 3 або 4 статті 1 Закону (пункт 10 Порядку № 563).

Суд наголошує, що оприлюднення на веб-сайті рішення про початок проведення перевірки в органі та доведення про таке рішення відповідальним структурним підрозділом такого органу до відома осіб, які підлягають перевірці, - є окремими заходами з реалізації Закону України «Про очищення влади», які не підлягають ототожненню. Оприлюднення на веб-сайті рішення про початок проведення перевірки здійснюється з метою надання можливості невизначеному колу осіб ознайомитися з цим рішенням.

Так, вказаними законодавчими приписами не визначено певного способу доведення до осіб рішення про початок проведення перевірки в органі, проте, зі змісту пункту 6 Порядку № 563 проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» вбачається, що відповідна інформація доводиться особисто до посадової особи шляхом вчинення активних дій відповідальними особами такого органу, а не шляхом розміщення у загальнодоступних ресурсах для невизначеного кола осіб, оскільки, в такому разі обов`язок доведення рішення про початок проведення перевірки перетворюється на обов`язок особи, яка підлягає перевірці, постійно відстежувати загальнодоступні ресурси.

Розміщення на веб-сайті відповідного наказу про початок проведення перевірки, не є передбаченим законодавством належним способом та порядком доведення до відповідної особи вимог, що висуваються щодо необхідності подати відповідну заяву. Не доведення належним способом до такої особи, що підлягала перевірки Закону України «Про очищення влади» наказу про початок перевірки не надавало можливості позивачу скористатися своїм правом на подання відповідної заяви.

Відтак, суд зазначає, що перекладання на особу, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, обов`язку активного та постійного пошуку інформації щодо діяльності органу, в якому проводиться перевірка за Законом України «Про очищення влади», та щодо прийнятих таким органом рішень є необґрунтованим та безпідставним.

Пунктом 7-2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України передбачено припинення трудового договору з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади».

Згідно з частиною другою статті 36 Кодексу законів про працю України, у випадках, передбачених пунктами 7 і 7-1 частини першої цієї статті, особа підлягає звільненню з посади у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, а у випадку, передбаченому пунктом 7-2, особа підлягає звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України «Про очищення влади».

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням від 26 лютого 2015 року № 23окв зобов`язано довести його до відома всіх прокурорсько-слідчих працівників прокуратури області та державних службовців.

Суд звертає увагу, що відповідач мав можливість встановлення місцезнаходження позивача, оскільки в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, яким було направлено рапорт від 12 травня 2015 року про надання відпустки по догляду за дитиною було вказано поштову адресу позивача, крім того останній взятий на облік, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 24 квітня 2015 року №.

Отже відповідач не виконав належним чином свій обов`язок по ознайомленню позивача з наказом про початок перевірки у визначений наказом термін та спосіб.

Таким чином, відповідач фактично позбавив позивача як посадову особу, що підлягає перевірці відповідно до Закону № 1682-VII можливості пройти цю перевірку у визначений законодавством, яке врегульовує це питання, спосіб.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2019 року у справі № 812/211/15, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що частиною 2 статті 1 ЗУ «Про очищення влади» встановлено, що очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України Януковичем, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Аналіз зазначеної норми закону свідчить, що очищення влади (люстрація) застосовується до осіб, які брали участь в управлінні державними справами своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України Януковичем повинен застосовуватися принцип індивідуальної вини.

Також, на необхідності дотримання принципу індивідуальної вини при проведенні люстраційних заходів наголошується й у Резолюції Парламентської асамблеї ООН Європи від 27 червня 1996 року № 1096 «Про заходи щодо позбавлення від спадщини колишніх комуністичних тоталітарних систем».

Зокрема, у ній зазначено, що люстраційні заходи можуть бути сумісними з принципами демократичної та правової держави, якщо буде дотримано принцип індивідуальної вини, яка має бути доведена в кожному конкретному випадку, а особі, яка піддається люстраційній процедурі, буде гарантовано право на захист, презумпція невинуватості та право на оскарження до суду (пункти 12, 13).

Встановлені зазначеною Резолюцією № 1096 підходи до проведення люстрації знайшли свій розвиток у практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який уже неодноразово розглядав справи за наслідками схожих перевірок в інших державах, наприклад у Польщі (рішення від 14 лютого 2006 року в справі «Турек проти Словаччини», від 24 квітня 2007 року в справі «Матиєк проти Польщі», від 17 липня 2007 року в справі «Бобек проти Польщі», від 15 січня 2008 року в справі «Любох проти Польщі»).

Так, у рішенні «Любох проти Польщі» ЄСПЛ наголошує, що люстраційна процедура не може слугувати покаранням, оскільки це прерогатива кримінального права. Якщо норми національного закону допускають упровадження обмеження прав, гарантованих Конвенцією, то такі обмеження мають бути достатньо індивідуальні. Люстраційні процедури мають відповідати критеріям доступності, а при розгляді справ про люстрацію мають бути дотримані всі стандарти справедливого судового розгляду та вимог, передбачених статтею 6 Конвенції щодо кримінальних проваджень. Зокрема, особі, яка піддається люстрації, мають бути забезпечені всілякі гарантії, притаманні кримінальному переслідуванню. Такою гарантією передусім має бути презумпція невинуватості (пункт 61).

Необхідність доведеності вини кожної особи, яка піддається люстраційним процедурам, європейськими стандартами визначено як один із ключових критеріїв, що стосуються процедури люстрації, на чому наголошує Європейська комісія за демократію через право (Венеціанська комісія) у висновку від 1415 грудня 2012 року № CDL-AD(2012)028 щодо «Закону про люстрацію» колишньої югославської республіки Македонія (пункт 7).

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про очищення влади» задекларовано мету очищення влади, яка полягає у недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України Януковичем, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

Натомість доказів вчинення позивачем будь- яких дій, тим більше протиправних, прийняття рішень чи допущення бездіяльності, які б були спрямовані на узурпацію влади Президентом України Януковичем, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини відповідачами не надано.

Крім того, відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності (очікуваності) субєктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Про те, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права, йдеться в рішенні ЄСПЛ від 28 жовтня 1999 року «Брумареску проти Румунії» (пункт 61).

Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України у рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Такий підхід узгоджується з практикою ЄСПЛ. Так, у рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

Суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні від 19 жовтня 2019 року у справі «Полях та інші проти України», в якій Суд зазначив, що заявники працювали над тим, що в принципі було державою, заснованою на демократичних конституційних засадах. Натомість заходи, вжиті на підстав Закону про люстрацію ґрунтувалися на тому, що здавалося своєрідною колективною відповідальністю за працю за часів Януковича, не враховуючи жодної індивідуальної ролі чи зв`язку з будь-якими антидемократичними подіями. Існувала ймовірність того, що закон було прийнято проти тих, хто працював на державній службі за попередніх урядів, що передбачало політизацію державної служби, що само по собі суперечило проголошеній цілі законодавства. Це був усталений принцип судової практики Суду, що люстрація не може служити покаранню, відплаті чи помстою, і це стосується також українського Закону про люстрацію.

Суд вказав, що заходи за Законом про люстрацію були ширшими, ніж аналогічні заходи в інших країнах, які стосувалися лише людей, які активно працювали на колишню комуністичну владу. Крім того, Суд зазначив, що Уряд України висунув різні аргументи на підтримку закону, такі як практика розміщення корумпованих чиновників на державній службі за пана Януковича, рішення Конституційного Суду 2010 року, яке збільшило його повноваження та передбачуване політично мотивоване переслідування протестуючих Євромайдану. Однак ці питання не мали жодної актуальності у рішенні про застосування Закону про люстрацію до заявників. Не було виявлено зв`язку між ними та тими негативними подіями.

Ключовим у позиції Європейського Суду з прав людини у рішенні по справі «Полях та інші проти України» є висновок про те, що у цій справі поведінка заявників, щодо якої до них було застосовано заходи відповідно до Закону України «Про очищення влади», не була класифікована як «кримінальна» в національному законодавстві і не була схожа на якусь злочинну поведінку: вона полягала в тому, щоб залишатися на своїх постах, поки при владі перебував президент Янукович.

Відтак, не було доведено, що втручання у відношенні будь-якого із заявників було необхідним у демократичному суспільстві, у зв`язку із чим, Суд у згаданому рішенні визнав порушення статті 8 Конвенції щодо заявників.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 11 вересня 2015 року № 2152/1 «Про звільнення працівників органів юстиції» видано без урахування усіх обставин, що мають значення для вирішення відповідного питання, а отже є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд не приймає доводів позивача про порушення відповідачем вимог ст. 40 КЗпП України (звільнення в період знаходження у відпустці по догляду за дитиною), оскільки ст. 36 Кодексу передбачені різні підстави припинення трудового договору, зокрема, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (п.4 ч.1 ст.36) та з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» (п.7-2 ч.1 ст.36), а тому на спірні правовідносини не поширюються обмеження щодо звільнення особи в період знаходження у відпустці по догляду за дитиною.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді підлягає задоволенню у повному обсязі.

Як передбачено статтею 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

На час виникнення спору між сторонами та звернення до суду із зазначеним позовом, ОСОБА_1 знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею п`ятирічного віку, позовних вимог щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи не заявляла.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають стягненню.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Прокуратури Донецької області (місцезнаходження: вул. Університетська, буд. 6, м. Маріуполь, Донецька область, 87500, ідентифікаційний код юридичної особи 25707002) №830-к від 30 червня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) з посади прокурора прокуратури Волноваського району прокуратури Донецької області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора прокуратури Волноваського району прокуратури Донецької області з 30 червня 2015 року.

Звернути рішення суду до негайного виконання в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Лазарєв