Справа № 640/17020/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2020 року м. Київ № 640/17020/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Завод сантехнічних заготовок»

до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.08.2019 №,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство «Завод сантехнічних заготовок» (далі - Позивач, ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок») з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - Відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.08.2019 №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі; розгляд справи ухвалено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що висновки Відповідача про порушення ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» граничних строків сплати узгоджених сум грошових зобов`язань по податку на додану вартість є хибними. Посилався на своєчасність та повноту сплати узгоджених сум грошових зобов`язань із вказаного податку. Позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та просить його скасувати.

У відзиві на позовну заяву Відповідач зазначає, що вимоги Позивача є такими, що не підлягають задоволенню, і посилається на те, що під час проведення перевірки встановлено факт порушення платником граничних строків сплати узгоджених сум грошових зобов`язань, що і призвело до виникнення автоматично розрахованих штрафних (фінансових) санкцій. Контролюючий орган просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (далі - КАС України), при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

17 липня 2019 року уповноваженою особою ГУ ДФС у м. Києві проведена камеральна перевірка дотримання ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» вимог податкового законодавства в частині своєчасної сплати податку на додану вартість до бюджету.

За результатами такої перевірки складено акт від 17.07.2019 №18605/26-15-12-13-20 «Про результати камеральної перевірки дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасної сплати податку на додану вартість до бюджету ПАТ «Завод сантехнічних заготовок» ()» (далі - Акт перевірки), у висновках якого вказано, що дані камеральної перевірки свідчать про порушення ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» граничних строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість, передбачених п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами і доповненнями (далі - ПКУ). Відповідальність платника передбачена п. 126.1 ст. 126 ПКУ (а.с. 12 - 13).

Не погоджуючись із висновками, викладеними у Акті перевірки, ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» подано заперечення від 01.08.2019 №29 на Акт про результати камеральної перевірки від 17.07.2019 №18605/26-15-12-13-20.

Відповіді ГУ ДФС у м. Києві про результати розгляду заперечень до Акту перевірки ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» не отримало.

Натомість, на підставі висновків Акту перевірки, 19.08.2019 Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким за затримку термінів сплати грошового зобов`язання у сумі 2 368786,45 грн. Позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% - у сумі 473 757, 29 грн.

Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням, Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до п.1.1 ст. 1 ПКУ, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України. Цим Кодексом також визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених п. 41.1 ст. 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику

Види, порядок і строки проведення перевірок, оформлення їх результатів регламентовано главою 8 розділу ІІ ПКУ.

Згідно п. 75.1 ст. 75 ПКУ, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПКУ, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно п. 76. 1 ст. 76 ПКУ, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Стаття 67 Конституції України визначає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПКУ, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 54.1 ст. 54 ПКУ встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

За загальним правилом нарахування та сплати податків, визначеним в абз. 1 п. 57.1 ст. 57 ПКУ, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами п. 57.2 ст. 57 ПКУ встановлено, що у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.

Згідно п. 31.1 і п. 31.3 ст. 31 ПКУ, сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо. Зміна платником податку, податковим агентом або представником платника податку чи контролюючим органом встановленого строку сплати податку та збору забороняється, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПКУ).

Згідно п. 20.1.19 ст. 20 ПКУ, контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (п. 111.2 ст. 111 ПКУ).

Зокрема, згідно п. 126.1 ст. 126 ПКУ, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як зазначалося, 17.07.2019 Відповідачем проведено камеральну перевірку дотримання ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» вимог податкового законодавства в частині своєчасної сплати податку на додану вартість до бюджету, за результатами якої складено Акт перевірки.

Як вбачається з Акту перевірки, предметом перевірки Позивача були питання дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість, які виникли на підставі податкової звітності ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок», поданої упродовж серпня 2017 року - лютого 2019 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2010 заяву ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» про визнання банкрутом прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 44/458-б.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 22.07.2010 одночасно з порушенням справи про банкрутство ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» судом введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, відповідно до ст. 11 Закону України від 14.05.1992 № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

Даний мораторій діяв до затвердження Господарським судом міста Києва, ухвалою від 29.01.2014, мирової угоди від 20.01.2014 та припинення провадження у справі про банкрутство № 44/458-б.

Із мирової угоди від 20.01.2014 вбачається, що до складу затверджених господарським судом вимог конкурсних кредиторів боржника (ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок») були також включені вимоги Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ Міндоходів в місті Києві (де боржник перебував на обліку) по сплаті грошових зобов`язань у сумі 5 118 311, 71 грн. За умовами мирової угоди від 20.01.2014, сплата цих грошових зобов`язань була відстрочена на 4 (чотири) роки і 6 (шість) місяців та розстрочено на 1 (один) рік (шляхом щомісячного перерахування грошових коштів у розмірі 426 525,98 грн. на розрахунковий рахунок кредитора).

Як вбачається із позовної заяви, до суми кредиторської вимоги контролюючого органу у розмірі 5 118 311,71 грн. включено заборгованість зі сплати податку на додану вартість у розмірі 3 082 680 грн, решта - заборгованість зі сплати земельного податку.

Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Згідно ч. 1 ст. 78 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та/або розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформляється шляхом укладення угоди між сторонами.

Мирова угода може бути укладена на будь-якій стадії провадження у справі про банкрутство. У процедурі розпорядження майном боржника мирову угоду може бути укладено лише після виявлення всіх кредиторів і затвердження господарським судом реєстру вимог кредиторів (ч. 2 ст. 78 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

У абз. 1 ч. 2 ст. 78 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вказано, що у разі якщо умови мирової угоди передбачають розстрочку чи відстрочку або прощення (списання) боргів чи їх частини, орган стягнення зобов`язаний погодитися із задоволенням частини вимог з податків, зборів (обов`язкових платежів) на умовах такої мирової угоди з метою забезпечення відновлення платоспроможності підприємства. При цьому податковий борг, який виник у строк, що передував трьом повним календарним рокам до дня подання заяви про порушення справи про банкрутство до господарського суду, визнається безнадійним та списується, а податкові зобов`язання чи податковий борг, які виникли у строк протягом трьох останніх перед днем подання заяви про порушення справи про банкрутство до господарського суду календарних років, розстрочується (відстрочується) або списується на умовах мирової угоди. Зазначену мирову угоду підписує керівник відповідного органу доходів і зборів за місцезнаходженням боржника.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня затвердження мирової угоди боржник приступає до погашення вимог кредиторів згідно з умовами цієї мирової угоди.

Із Акту перевірки вбачається, що контролюючим органом встановлено порушення ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» граничних строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість (Таблиця 1), а саме: за липень 2017 року грошові зобов`язання фактично сплачено 24.01.2019, за серпень 2017 року грошові зобов`язання фактично сплачено 24.01.2019; за вересень 2017 року грошові зобов`язання фактично сплачено 24.01.2019; за листопад 2017 року - 24.01.2019 та 28.01.2019; за грудень 2017 року - 28.01.2019; за січень 2018 року - 28.01.2019; за лютий 2018 року - 28.01.2019 та 25.02.2019; за березень 2018 року - 25.02.2019; за квітень 2018 року - 25.02.2019; за травень 2018 року - 25.02.2019 та 27.02.2019; за червень 2018 року - 27.02.2019; за липень 2018 року - 27.02.2019; за серпень 2018 року - 26.03.2019, 27.02.2019 та 28.03.2019; за вересень 2018 року - 28.03.2019 та 24.04.2019; за жовтень 2018 року - 24.04.2019 та 25.04.2019; за листопад 2018 року - 25.04.2019; за грудень 2018 року - 25.04.2019 та 23.05.2019; за січень 2019 року - 12.06.2019, 24.05.2019 та 29.05.2019.

Натомість, на підтвердження факту своєчасної сплати самостійно визначених грошових зобов`язань із податку на додану вартість за липень 2017 року (крім жовтня 2017 року) - січень 2019 року, Позивач надав суду копії податкових декларацій з податку на додану вартість (а.с. 18 - 35), карток рахунку 313 (а.с. 57 - 65), витяги з електронного кабінету ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» з розділу «Стан розрахунків з бюджетом з податку на додану вартість» за 2017 - 2019 роки (а.с. 41 - 56) та витяг з електронного кабінету ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» з розділу «Стан розрахунків з бюджетом з податку на додану вартість» за 2012 - 2019 роки (а.с. 130 - 156).

Із наданих документів вбачається, що за липень 2017 року ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» задекларовано податку на додану вартість у розмірі 157 157 грн, вказану суму перераховано з рахунку Позивача 21.08.2017; за серпень 2017 року задекларовано податку на додану вартість у розмірі 129 646 грн, суму перераховано 25.09.2017; за вересень 2017 року - 21 315 грн, які перераховано 25.10.2017; за листопад 2017 року - 63 190 грн, які перераховано 26.12.2017; за грудень 2017 року - 123 233 грн, які перераховано 25.01.2018; за січень 2018 року - 51 151 грн, які перераховано 21.02.2018; за лютий 2018 року - 77 782 грн, які перераховано 21.03.2018; за березень 2018 року - 176 561 грн, які перераховано 21.04.2018; за квітень 2018 року - 80 129 грн, які перераховано 25.05.2018; за травень 2018 року - 74 281 грн, які перераховано25.06.2018; за червень 2018 року - 121 088 грн, які перераховано25.07.2018; за липень 2018 року - 21 885 грн, які перераховано 21.08.2018; за серпень 2018 року - 265 315 грн, перераховано 25.09.2018; за вересень 2018 року - 273 097 грн, які перераховано 25.10.2018; за жовтень 2018 року - 181 227 грн, перераховано 26.11.2018; за листопад 2018 року - 160 274 грн, які перераховано 27.12.2018; за грудень 2018 року - 231 541 грн, які перераховано 25.01.2019; за січень 2019 року - 280 594 грн, які перераховано 25.02.2019.

Як уже зазначалося, за умовами мирової угоди від 20.01.2014, затвердженою ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2014, сплата кредитору (податковому органу) грошових зобов`язань була відстрочена на 4 (чотири) роки і 6 (шість) місяців та розстрочена на 1 (один) рік. Тобто, Позивач мав законне право розпочати сплату грошових зобов`язань лише з 29.07.2018 та здійснювати її протягом наступного року.

Із наданих Позивачем документів вбачається, що на виконання умов мирової угоди від 20.01.2014, починаючи із серпня 2018 року, Позивач своєчасно здійснював сплату заборгованості з податку на додану вартість, шляхом щомісячного перерахування коштів у розмірі 256 890,05 грн.

Із встановленого суд приходить до висновку, що Позивач своєчасно здійснював сплату самостійно визначених грошових зобов`язань із податку на додану вартість за липень 2017 року - січень 2019 року, а також здійснював виплату заборгованості, на умовах мирової угоди від 20.01.2014.

У відзиві на позовну заяву Відповідач не надав будь-яких змістовних пояснень або доказів, що дозволяли б однозначно встановити причини утворення в інтегрованій картці Позивача боргу, що потягнула за собою зміну призначення поточних платежів Позивача і, як наслідок, застосування штрафних санкцій. В обґрунтування правомірності винесення оскаржуваного рішення, у відзиві на позовну заяву Відповідач посилався на норму ст.ст. 87 та 131 ПКУ.

Так, за змістом ч. 87.9 ст. 87 ПКУ, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У ч. 131.2 ст. 131 ПКУ зазначено, що при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені. Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

Проаналізувавши наведені норми, а також наданий Позивачем витяг з електронного кабінету ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» з розділу «Стан розрахунків з бюджетом з податку на додану вартість» за 2012 - 2019 роки (а.с. 130 - 156), судом встановлено, що фактично штрафні санкції оспорюваним рішенням накладені не у зв`язку із несвоєчасною сплатою самостійно визначених грошових зобов`язань у деклараціях з податку на додану вартість за період липня 2017 року - січня 2019 року, а у зв`язку з наявністю в інтегрованій картці ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» заборгованості, у рахунок погашення якої контролюючий орган зараховує поточні платежі Позивача, у тому числі платежі, за деклараціями за період липня 2017 року - липень 2018 року (період відстрочення сплати податкового боргу).

Окрім того, варто відзначити, що згідно п. 1.3 ст. 1 ПКУ, Податковий кодекс України не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», щодо боржника застосовуються такі судові процедури банкрутства: розпорядження майном боржника; мирова угода; санація (відновлення платоспроможності) боржника; ліквідація банкрута.

За нормою ч. 5 ст. 81 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня затвердження мирової угоди боржник приступає до погашення вимог кредиторів згідно з умовами цієї мирової угоди.

З наведеного вбачається, що відповідальність за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання, якщо порядок і строки його сплати встановлюються у мировій угоді, повинна визначатись не на підставі положень Податкового кодексу України, а на підставі положень мирової угоди. Однак, Відповідачем застосовано до Позивача штраф на підставі п. 126.1 ст. 126 ПК України, без урахування термінів сплати грошового зобов`язання, встановлених мировою угодою від 20.01.2014.

За таких обставин суд приходить до висновку, що Позивачем не порушено граничних строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість за період липень - вересень, листопад, грудень 2017 року, січень - грудень 2018 року та січень 2019 року, відповідно, у контролюючого органу відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій. А тому, що позовні вимоги ПрАТ «Завод сантехнічних заготовок» підлягають задоволенню, що має наслідком скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відтак, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність достатніх підстав для їх задоволення.

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 7106,36 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 7106,36 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 72-74, 77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов приватного акціонерного товариства «Завод сантехнічних заготовок» (, адреса: 03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, 24) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 19 серпня 2019 року №.

3. Стягнути на користь приватного акціонерного товариства «Завод сантехнічних заготовок» (, адреса: 03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, 24) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7106,36 грн (сім тисяч сто шість гривень 36 коп) за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС у місті Києві, адреса: 04116, м. Київ, вул.Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код 39439980).

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя Н.В. Клочкова