Справа № 448/359/16-а
Суддя: Білоус Ю. Б.
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер:448/359/16-а
Провадження № 2-а/448/4/20
РІШЕННЯ

Іменем України

25.02.2020 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоуса Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_2 ( змінила прізвище на « ОСОБА_2 - не з`явилася,

представник позивачки - адвокат Каралюс Л.М. - не з`явився,

представник відповідача Львівської митниці ДФС - не з`явився,

представник відповідача Галицької митниці Держмитслужби - не з`явився,

третя особа заступник начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко М.І. - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці ДФС та Галицької митниці Держмитслужби, третя особа - заступник начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко Михайло Іванович, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка 29.03.2016 року звернулася до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко М.І. від 11.03.2016року в справі про порушення митних правил №0541/20909/16 про притягнення її (позивачки) до відповідальності за ч.3 ст.470 МК України та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 гривень.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що при винесенні оскаржуваної постанови не було з`ясовано і не доведено обставини, які б свідчили що в її діях є ознаки правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, оскільки жодного транспортного засобу вона не ввозила в режимі «транзит» і вважає це все наслідком протиправних дій інших осіб. Стверджує, що 30.07.2014 року до неї звернувся її приятель ОСОБА_4 , та прохав допомогти йому у перевезенні з Республіки Польща через кордон України товару - продуктів та напоїв в межах неоподаткованої норми за грошову винагороду. Також, останній повідомив їй, що з нею в с.Медика Республіки Польща біля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зустрінеться його товариш ОСОБА_5 , якого вона знала раніше, з яким мала перетнути кордон з товаром і який з нею розрахується. Цього ж дня 30.07.2014 року близько 19 год. через піший перехід вона перетнула кордон України в п/п «Шегині» м/п «Мостиська» Львівської митниці ДФС. Після цього, в с.Медика Республіки Польща біля магазину «Бедронка» вона зустрілась з ОСОБА_6 і вони сіли в автомобіль «AUDI А4» р.н. НОМЕР_1 , під його керуванням, та стали в чергу в напрямку кордону України. Під час перетину кордону всі документи пред`являв водій - ОСОБА_5 . Зазначає, що під час розгляду справи заступником начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко М.І. вона повідомила про обставини події щодо не ввезення нею жодного транспортного засобу в режимі «транзит», проте їх не було взято до уваги та винесено оскаржувану постанову.

Ухвалою судді від 29.03.2016року (а.с.14) відкрито провадження у даній адміністративній справі.

Ухвалою суду від 08.05.2018року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову та зупинено дію оскаржуваної постанови заступника начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко М.І. від 11.03.2016року в справі про порушення митних правил №0541/20909/16, до набрання законної сили судовим рішенням по даній адміністративній справі.

Ухвалою суду від 18.03.2019 року провадження у справі було зупинено до надходження відповіді із Районного суду м.Перемишль Республіки Польща на судове доручення про надання правової допомоги.

Ухвалою суду від 31.10.2019року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 16.12.2019року залучено до участі у справі Галицьку митницю Держмитслужби як співвідповідача.

В ході розгляду даної справи, представник відповідача - Львівської митниці ДФС подав до суду письмові заперечення проти позову (а.с.35-38) та додаткові заперечення проти позову (а.с.122-123), в яких, зокрема, зазначає, що згідно інформації, яка міститься в єдиній автоматизованій інформаційній системі (ЄАІС) ДФС України вищевказаний транспортний засіб ввезла на митну територію України саме позивачка. Зазначає, що згідно п. 7 «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», затверджених Наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 року № 1118, власник транспортного засобу або вповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду іі подає оригінали та ксерокопії таких документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у чому числі з правом розпорядження). Стверджує, що оскільки на момент ввезення позивачкою вище зазначеного транспортного засобу митні органи не перевіряли документи у пасажирів транспортного засобу, а лише у водія, за умови не подання позивачкою документів у якості водія транспортного засобу, у посадової особи митниці була б відсутня фізична можливість внести таку інформацію, яка є достовірною. Вказує, що позивачка не надала митниці жодних документів на підтвердження того, що нею не ввозився вищевказаний транспортний засіб на митну територію України. З огляду на наведене, вважає, що Львівською митницею ДФС правомірно притягнуто позивачку до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, а тому просить відмовити у позові в повному обсязі.

В судове засідання позивачка ОСОБА_2 (змінила прізвище на « ОСОБА_2 та її представник - адвокат Каралюс Л.М. не з`явилися, проте представник позивачки подав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує.

Представники відповідачів - Львівської митниці ДФС та Галицької митниці Держмитслужби, а також третя особа - заступник начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко М.І., були своєчасно та належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилися, не повідомили про причини своєї неявки та не надіслали клопотання про відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Кожна особа, як вказується у ч.1 ст.24 МК України, має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст.529 МК України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

У ч.6 ст.530 МК України зазначається, що перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 531 Митного кодексу України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є:

1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил;

2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду;

3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи;

4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду;

5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення;

6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Завданням адміністративного судочинства, як вказується у ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначену норму суд під час розгляду справи щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинен перевірити їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 22.02.2016року старшим державним інспектором відділу митного оформлення №3 митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС Горином А.В. складено протокол про порушення митних правил №0541/20909/16, відповідно до якого встановлено, що в ході перевірки баз даних ЄАІС Держмитслужби України було виявлено, що 30.07.2014 року близько 21 год. 11 хв. через митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС (зелений коридор) громадянка України ОСОБА_2 ввезла на митну територію України транспортний засіб марки «AUDI A4», VIN НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , в митному режимі «транзит». Згідно з даними АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 22.02.2016 року не вивозився та у інший митний режим, згідно законодавства, не поміщений.

Даним протоколом констатовано, що гр. ОСОБА_2 перевищила встановлений статтею 95 МК України строк доставки товарів, транспортних засобів, що перебувають під митним контролем до митного органу призначення більше ніж на 10 діб і її дії кваліфіковано за ч.3 ст.470 МК України.

На підставі вищевказаного протоколу, 11.03.2016 року заступником начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко М.І. (третьою особою у справі) винесено оскаржувану постанову у справі про порушення митних правил №0541/20909/16, якою позивачку ОСОБА_2 ( змінила прізвище на « ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на суму 8500 гривень.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовуються Митним кодексом України.

Згідно із ч. 1 ст.90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом (частина 1 статті 381 МК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст.102 МК України, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем митного органу призначення. Митний режим транзиту також завершується поміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення в інший митний режим при дотриманні вимог, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу - 5 діб).

Згідно ч.3 ст.470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина 1 ст.458 Митного кодексу України визначає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил згідно з пунктом 1 частини 1 статті 491 МК України є підставою для порушення справи про порушення митних правил.

Про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (частина 1 статті 494 МК України).

Згідно ч.1 ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;

2) поясненнями свідків;

3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;

4) висновком експерта;

5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Як вбачається із матеріалів справи, спірна постанова про порушення митних правил була винесена лише на підставі відомостей взятих з баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України, а саме щодо ввезення 30.07.2014року ОСОБА_2 автомобіля марки «AUDI A4» VIN НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , на митну територію України в режимі «транзит» та відсутності інформації про вивезення нею за межі митної території України вищевказаного автомобіля станом на 22.02.2016року.

Інші докази, передбачені ст.495 МК України, на основі яких встановлено вину позивачки у вчиненні інкримінованого їй порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України, відсутні.

Правилами митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби від 17.11.2005 № 1118 (далі Правила № 1118) встановлено порядок митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України.

Згідно з пунктом 3 розділу 1 Правил № 1118 транспортний засіб для здійснення митного контролю та митного оформлення може бути пред`явлений митному органу як власником, так і вповноваженою особою.

Відповідно до п. 7 розділу І Правил № 1118, власник ТЗ (транспортного засобу) або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії, зокрема, таких документів: що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.

У абзаці 4 п. 9 цих Правил зазначено, що не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Згідно з пунктом 1.1. частини 1 розділу ІІІ Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2015 року №1118, встановлено, що в разі ввезення транспортних засобів на митну територію України з метою транзиту власник або уповноважена особа представляють уповноваженій особі митного органу, у зоні діяльності, якого розташований пункт пропуску через державний кордон України, транспортний засіб для здійснення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про знаття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення транспортного засобу з наданням пільг в оподаткуванні) перелік яких визначено в підпункті 4.2 пункту 4 цього розділу.

Таким чином, при оформленні зобов`язання про транзит визначальним є не факт знаходження особи за кермом автомобіля та наявності прав на керування транспортним засобом, а факт зазначення такої особи у поданих документах власником транспортного засобу або уповноваженою особою. За умови неподання позивачем документів у якості водія транспортного засобу у посадової особи митного органу була б відсутня фізична можливість внести таку інформацію, яка є достовірною.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанову Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №308/6260/17.

Підпунктом 3.1. п. 3 розділу IV Правил № 1118 передбачено, що у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого ТЗ здійснюється в усній формі

Системний аналіз зазначених вище норм дає підстави вважати, що усне декларування ТЗ здійснюється лише у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом належного йому ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі. В усіх інших випадках митне декларування ТЗ здійснюється у письмовій формі з поданням митному органу оригіналів згаданих вище документів для огляду та їх копій, які після митного оформлення залишаються в справах митного органу.

Крім цього, п. 7 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 451 визначено, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску здійснюється, зокрема, шляхом перевірки документів та відомостей, які відповідно до законодавства надаються митним органам під час переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України.

Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених норм законодавства слід зробити висновок, що при ввезенні громадянами на митну територію України транспортних засобів в режимі транзит, такий громадянин зобов`язаний надати, а працівник митному органу зобов`язаний вимагати надання оригіналів та ксерокопії документів, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних документів на транспортний засіб.

Проте, зазначені норми Правил № 1118 залишились поза увагою відповідача, та відповідач жодних документів щодо наявності у позивачки права власності або користування (у тому числі з правом розпорядження) на спірний транспортний засіб та уповноваження інших осіб на пред`явлення нею автомобіля для здійснення митного контролю і митного оформлення не надав.

Статтею 72 КАС визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 2 ст. 74 КАС обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС).

Отже, належними та достатніми доказами в підтвердження факту ввезення позивачем згаданого вище транспортного засобу в режимі транзит на митну територію України за умови, що позивач заперечує цей факт, є документи, які повинні були подаватися при переміщенні ТЗ через митний кордон України та копії яких повинні були залишатися в справах митного органу.

Однак, як слідує з матеріалів справи відповідачем таких документів на підтвердження факту ввезення позивачкою спірного автомобіля суду не представлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи, відповідачем жодних документів щодо наявності у позивачки права власності або користування (у тому числі з правом розпорядження) на спірний транспортний засіб та уповноваження нею будь-яких осіб на пред`явлення автомобіля для здійснення митного контролю і митного оформлення суду не надано.

Крім того, відповідно до частини 4 статті 318 Митного кодексу України, митний контроль товарів, транспортних засобів у пунктах пропуску через державний кордон України здійснюється відповідно до типових технологічних схем митного контролю, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінет Міністрів України від 21.05.2012 №451 затверджено, зокрема, Типову технологічну схему пропуску через державний кордон осіб, автомобільних, водних, залізничних та повітряних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними та Типову технологічну схему здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон.

Станом на 30.07.2014 у пункті пропуску «Шегині» діяла Технологічна схема пропуску через державний кордон України осіб, транспортних засобів, товарів та інших предметів у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Шегині», затверджена наказом Мостиського прикордонного загону від 12.08.2011 №916 та зареєстрована в Головному управлінні юстиції у Львівській області 18.08.2011року за №46/1552, копія якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.164-226).

Пунктом 3.1.2 зазначеної Технологічної схеми передбачено особливості здійснення прикордонного та митного контролю на «зеленому коридорі» при в`їзді в Україну.

Так, згідно п.3.1.2.5 (а.с.192) вищевказаної Технологічної схеми, митний контроль здійснюється посадовою особою ПМО шляхом візуального транспортного засобу, перевірки документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб (або користування ним), реєстраційних (технічних) документів, що підтверджують постійне місце проживання особи.

Після завершення контролю до функціонального модуля «Електронний журнал пасажирського пункту пропуску» (далі - ФМ «Електронний журнал ППП») відповідальною посадовою особою ПМО в режимі реального часу вносяться такі відомості:

- марка, модель;

-П.І.Б та місце проживання водія;

реєстраційний номер транспортного засобу (у разі наявності відповідних технічних контролю заноситься автоматично за результатами сканування або коригування);

-VIN - код транспортного засобу.

Згідно витягу із АСМО «Інспектор» (Електронний журнал пасажирського пункту пропуску) (а.с.39) у зазначену базу даних митниці посадовою особою було внесено відомості щодо ввезення в Україну через «зелений коридор» позивачкою ОСОБА_2 автомобіля марки «AUDI A4» VIN НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , в режимі «транзит» для особистого користування. Кількість осіб у транспортному засобі - 2.

В той же час, позивачка заперечує факт ввезення нею вказаного вище транспортного засобу на митну територію України у якості водія. У своїх поясненнях позивачка стверджує, що вищевказаний автомобіль не ввозився нею на територію України і вона не має до вказаного транспортного засобу жодного відношення, у даному автомобілі вона перебувала виключно як пасажир, всі документи при митному оформленні подавав водій даного автомобіля, з яким жодних домовленостей про те, що автомобіль буде оформлено на неї не було.

На підтвердження своєї непричетності до ввезення вищевказаного транспортного засобу, позивачка ОСОБА_2 ( змінила прізвище на « ОСОБА_2 надала суду довідку Повітового староства у Глівіцах Республіки Польща, разом із перекладом з польської на українську мову (а.с.32,33), згідно якої позивачка не фігурує в обліку тутешнього Департаменту як власник/співвласник/користувач транспортного засобу.

Також, із наявного у матеріалах справи листа Територіального сервісного центру №4647 РСЦ МВС у Львівській області №31/13-4647 від 07.07.2016року (а.с.152) вбачається що згідно комп`ютерного обліку ТСЦ 4647 посвідчення водія позивачка ОСОБА_2 ( змінила прізвище на « ОСОБА_2 не отримувала.

Крім того, в ходу розгляду справи згідно ухвали суду від 18.03.2019 року суд звернувся до районного суду м.Перемишль Республіки Польща із судовим дорученням про надання правової допомоги, а саме: витребування інформації в митного органу Республіки Польща, та в органу з охорони державного кордону Республіки Польща, про особу, яка 30.07.2014 року перетинала кордон через міжнародні пункти пропуску між Україною та Республікою Польща «Медика»/«Шегині» як водій транспортного засобу марки «AUDI A4», VIN: НОМЕР_2 , реєстр.номер НОМЕР_1 , та подавала необхідні реєстраційні документи на автомобіль для виїзду з території Республіки Польща.

Згідно відповіді із районного суд м. Перемишль Республіки Польща (матеріали справи №ІІ КО1109/19), наданої на виконання вищевказаної ухвали суду від 18.03.2019 року про судове доручення іноземному суду, та документів отриманих від Начальника Підкарпатського митно-фіскального управління у м.Перемишлі від 20.05.2019року та Начальника Прикордонного поста в с.Корчова від 16.05.2019року (разом із перекладом на українську мову), слідує, що транспортним засобом із реєстраційним номером SGL30WM на виїзному напрямку з Республіки Польща 30.07.2014року на прикордонному дорожньому переході в с.Медика подорожував громадянин України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до вимог ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ч.2 ст.495 МК України посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Враховуючи наведені положення закону, суд вважає, що заступник начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко М.І. при розгляді справи про порушення митних правил №0541/20909/16 зобов`язаний був, на підставі доказів передбачених ст.495 МК України, належними чином з`ясувати усі обставини справи, зокрема, з`ясувати факт ввезення саме позивачкою вищевказаного транспортного засобу на територію України та відповідно до встановлених фактів дати правильну юридичну оцінку діям позивачки. Однак, вказаних обставин у порушення вимог ст.489 МК України посадовою особою Львівської митниці не враховано, тобто оскаржувана постанова винесена без урахування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд наголошує, що у розглядуваній справі жодних доказів того, що позивачка є власником чи має право користування спірним транспортним засобом у процесі розгляду справи про порушення митних правил чи справи в суді не встановлено.

Дані обставини в сукупності дають підстави вважати, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не виконано обов`язку, передбаченого ч.2 ст.77 КАС України, зокрема, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності у справах про їх протиправність.

Таким чином, вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.470 МК України відповідачем не доведено.

За таких обставин, оскільки матеріали справи не містять достатніх належних і допустимих доказів того, що саме позивачка здійснила ввезення на митну територію України вказаного вище транспортного засобу, суд приходить до висновку про протиправність накладення на неї адміністративного стягнення за порушення митних правил.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 по справі №166/722/17, в якій суд касаційної інстанції вказав, що судами попередніх інстанції у процесі розгляду справи не було встановлено жодних документів, які б підтверджували наявність у позивача права власності чи права користування спірним транспортним засобом, а відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що протиправність дій позивачки та наявність в її діях складу порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, відповідачем не доведені, оскаржувана постанова винесена без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а відтак прийняте рішення про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності є передчасним та необґрунтованим, а тому позовні вимоги слід задовольнити, оскаржувану постанову необхідно визнати протиправною та скасувати.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72-77, 241, 243, 244, 245, 246, 250, 271, 286 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Львівської митниці ДФС та Галицької митниці Держмитслужби, третя особа - заступник начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко Михайло Іванович, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко Михайла Івановича від 11.03.2016року в справі про порушення митних правил №0541/20909/16 про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч.3 ст.470 МК України та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Мостиський районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Відомості щодо учасників справи:

Позивачка : ОСОБА_2 (змінила прізвище на « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; місце проживання: с.Боляновичі Мостиського району Львівської області; РНОКПП - НОМЕР_3 ;

Відповідач: Львівська митниця ДФС; місцезнаходження: м.Львів, вул.Костюшка, 1; .

Відповідач: Галицька митниця Держмитслужби; місцезнаходження: м.Львів, вул.Костюшка, 1; .

Текст рішення складено в нарадчій кімнаті 25.02.2020року.