Справа № 640/17948/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2020 року м. Київ № 640/17948/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі Головуючого судді Погрібніченка І.М., суддів Літвінової А.В., Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
доКабінету Міністрів України
про визнання протиправною та скасування постанови в частині, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач ) із позовною заявою до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач) (з урахуванням уточнення позовних вимог), в якій просить:

визнати протиправною та скасувати постанову Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року № 409 «Про встановлення державних стандартів у сфері житлово- комунального обслуговування» в частині внесення зміни до пп. 1 п. 3 затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06.02.2017 року № 51 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року № 409», а саме: в абзаці другому цифри « 0,0548» замінити цифрами « 0, 0383»;

визнати протиправним та скасувати постанову Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року № 409 «Про встановлення державних стандартів у сфері житлово- комунального обслуговування» в частині Додатку 2 коригуючи коефіцієнти для розрахунку розміру витрат теплової енергії для централізованого або автономного опалення до постанову Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409 «Про встановлення державних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування»;

зобов`язати Кабінет Міністрів України привести у відповідність до Конституції України та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами для централізованого та індивідуального опалення (теплопостачання).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є пільговиком, який користується пільговою знижкою - 75%.

Як зазначає позивач, 06.02.2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №51 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р № 409», якою 1. у підпункті 1 пункту 3 постанови №409:

1) в абзаці другому цифри « 0,0548» замінено цифрами « 0,0431»;

2) в абзаці третьому цифри « 5,5» замінено цифрами « 5,0»;

3) в абзаці четвертому цифри « 65» замінити цифрами « 51».

Вказані числові значення стосувались соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії для централізованого та індивідуального опалення (теплопостачання):

у разі використання теплової енергії для централізованого опалення (теплопостачання) абонентами, житлові будинки яких обладнані будинковими та/або квартирними приладами обліку, - 0,0431 Гкал на 1 кв. метр опалюваної площі на місяць в опалювальний період;

у разі використання природного газу для індивідуального опалення - 5,0 куб. метра природного газу на 1 кв. метр опалюваної площі на місяць в опалювальний період;

у разі використання електричної енергії для індивідуального опалення - » 1 кВт г на 1 кв. метр опалюваної площі на місяць в опалювальний період.

Тобто, на думку позивача, відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 06 лютого 2017 року № 51 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №409» в житлових будинках, які обладнані будинковими або квартирними приладами обліку теплової енергії норма витрати на опалення 1 кв.м. складає 0,0431 Гкал на 1 кв.м. опалювальної площі на місяць в опалювальний період та коригуючий коефіцієнт для розрахунку розміру витрат теплової енергії по Волинській області - 0,419 (для будівель 5-ти і більше поверхів), тому норматив з коригуючим коефіцієнтом складає - 0,0431*0,419*1631,36 грн. = 29,46056 грн.

Де вартість 1 Гкал у грудні 2018 року складає для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії до 20.12.2018 - 1512,35 грн/Гкал, для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії з 21.12.2018 - 1847,75 грн/Гкал.

20 днів * 1512,35 грн/31 день + 11 днів * 1847,75 грн./31 = 1631,36 грн.

1631,36 грн. * 0,0180589 Гкал/кв.м. = 29,46 грн.

Соціальний норматив 1 кв.м. у грошовому еквіваленті - 29,46056 грн.

Позивач звертає увагу, що беручи до уваги вказані зміни, при нарахуванні йому оплати за послуги з централізованого опалення, визначається кількість теплової енергії, щодо якої застосовується 75-ти відсоткова знижка, виходячи із соціального нормативу використання теплової енергії для централізованого опалення абонентами, житлові будинки яких обладнані будинковими та/або квартирними приладами обліку, що установлений Кабінетом Міністрів України у пункті 3 постанови "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування".

За вказаних обставин, позивач вважає, що відповідач приймаючи оскаржувану постанову, обмежив права і пільги ветеранів війни - учасників бойових дій стосовно оплати за спожиті послуги з централізованого опалення житлових приміщень, установлені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Цей пункт зазначеної постанови є незаконним, оскільки суперечить Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки йому, як ветерану війни - учаснику бойових дій не зважаючи на те, що згідно із Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено 75 % знижку на пільгову площу квартири 31,5 кв. м, за оскаржуваним пунктом постанови Кабінету Міністрів нараховується оплата за опалення на цю пільгову площу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду в підготовче засідання.

05 листопада 2019 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, у якому КМ України в задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю.

Відзив обґрунтовано тим, що КМ України приймаючи оскаржувану постанову діяв у відповідності до наданих йому повноважень та відповідно до чинного законодавства.

Ухвалою суду від 21.11.2019 року продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі до 21.12.2019 року.

03 грудня 2019 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог.

Ухвалою суду від 12.12.2019 року продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі до 21.01.2020 року.

15 січня 2020 року року представником відповідача подано до суду відзив на уточнену позовну заяву, у якому КМ України в задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю.

Ухвалою від 16.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд за клопотанням представників сторін, на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України, ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

06.08.2014 року Кабінетом Міністрів України з метою забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій, відповідно до статей 5 і 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» прийнято постанову №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунальних послуг».

Відповідно до п. 1 вказаної постанови (у редакції станом на 06.08.2014 року) установлено громадянам, які відповідно до законодавства мають субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, соціальну норму житла для:

1) оплати користування житлом/утримання житла - 13,65 кв. метра загальної площі на одну особу та додатково 35,22 кв. метра на домогосподарство;

2) централізованого та індивідуального опалення (теплопостачання) незалежно від джерела та виду енергії - 13,65 кв. метра опалюваної площі на одну особу та додатково 35,22 кв. метра на домогосподарство.

При цьому, п. 2 постанови установлено громадянам, які відповідно до законодавства мають пільги на оплату житлово-комунальних послуг, соціальну норму житла для:

1) оплати користування житлом/утримання житла - 21 кв. метр загальної площі на одну особу та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю;

2) централізованого та індивідуального опалення (теплопостачання) незалежно від джерела та виду енергії - 21 кв. метр опалюваної площі на одну особу та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю.

Для сімей ветеранів війни, що складаються лише з непрацездатних осіб (статті 12, 13, 14 і 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у разі користування газопостачанням зазначена норма становить 42 кв. метри опалюваної площі на одну особу, яка має право на знижку плати, та додатково 21 кв. метр на сім`ю.

Пунктом третім установлено такі соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії:

1) для індивідуального опалення (теплопостачання):

у разі використання природного газу для індивідуального опалення - 7 куб. метрів природного газу на 1 кв. метр опалюваної площі на місяць в опалювальний період;

у разі використання електричної енергії для індивідуального опалення - 65 кВт·г на 1 кв. метр опалюваної площі на місяць в опалювальний період;

2) для користування послугами з централізованого постачання холодної води - 2,4 куб. метра на одну особу на місяць за наявності централізованого постачання гарячої води та 4 куб. метри на одну особу на місяць за відсутності централізованого постачання гарячої води.

У разі відсутності квартирних приладів обліку холодної води нарахування плати за користування послугами з централізованого постачання холодної води інвалідам війни та членам їх сімей, на яких відповідно до законодавства поширюються пільги, здійснюється виконавцями/виробниками такої послуги згідно з соціальними нормативами, встановленими абзацом першим цього підпункту;

3) для користування послугами з централізованого постачання гарячої води - 1,6 куб. метра на одну особу на місяць.

У разі відсутності квартирних приладів обліку гарячої води нарахування плати за користування послугами з централізованого постачання гарячої води інвалідам війни та членам їх сімей, на яких відповідно до законодавства поширюються пільги, здійснюється виконавцями/виробниками такої послуги згідно з соціальними нормативами, встановленими абзацом першим цього підпункту;

4) для користування послугами з централізованого водовідведення - 4 куб. метри на одну особу на місяць.

У разі відсутності квартирних приладів обліку холодної та/або гарячої води нарахування плати за користування послугами з централізованого водовідведення інвалідам війни та членам їх сімей, на яких відповідно до законодавства поширюються пільги, здійснюється виконавцями/виробниками такої послуги згідно з соціальними нормативами, встановленими абзацом першим підпункту 2 та/або підпункту 3 цього пункту;

5) для користування послугами з газопостачання:

за наявності газової плити та централізованого гарячого водопостачання - 6 куб. метрів на одну особу на місяць;

за наявності газової плити в разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача - 9 куб. метрів на одну особу на місяць;

за наявності газової плити та газового водонагрівача - 18 куб. метрів на одну особу на місяць;

6) для користування послугами з електропостачання (до 31 грудня 2017 р.) в житлових приміщеннях (будинках):

у житлових приміщеннях (будинках), крім тих, що зазначені в абзацах третьому - шостому цього підпункту, - 90 кВт·г на місяць на сім`ю (домогосподарство) з однієї особи і додатково 30 кВт·г на місяць на кожного іншого члена сім`ї (домогосподарства), але не більш як 210 кВт·г на місяць;

обладнаних стаціонарними електроплитами, за наявності централізованого постачання гарячої води - 130 кВт·г на місяць на сім`ю (домогосподарство) з однієї особи і додатково 30 кВт·г на місяць на кожного іншого члена сім`ї (домогосподарства), але не більш як 250 кВт·г на місяць;

обладнаних стаціонарними електроплитами, за відсутності централізованого постачання гарячої води - 150 кВт·г на місяць на сім`ю (домогосподарство) з однієї особи і додатково 30 кВт·г на місяць на кожного іншого члена сім`ї (домогосподарства), але не більш як 270 кВт·г на місяць;

не обладнаних стаціонарними електроплитами, за відсутності централізованого постачання гарячої води та газових водонагрівальних приладів - 120 кВт·г на місяць на сім`ю (домогосподарство) з однієї особи і додатково 30 кВт·г на місяць на кожного іншого члена сім`ї (домогосподарства), але не більш як 240 кВт·г на місяць;

у селах і селищах міського типу для громадян, яким відповідно до законодавства держава забезпечує безоплатне освітлення житла, - 30 кВт·г на місяць на одну особу;

7) для користування послугами з електропостачання (з 1 січня 2018 р.) у житлових приміщеннях (будинках):

у житлових приміщеннях (будинках), крім тих, що зазначені в абзацах третьому - шостому цього підпункту, - 70 кВт·г на місяць на сім`ю (домогосподарство) з однієї особи і додатково 30 кВт·г на місяць на кожного іншого члена сім`ї (домогосподарства), але не більш як 190 кВт·г на місяць;

обладнаних стаціонарними електроплитами, за наявності централізованого постачання гарячої води - 110 кВт·г на місяць на сім`ю (домогосподарство) з однієї особи і додатково 30 кВт·г на місяць на кожного іншого члена сім`ї (домогосподарства) на житлове приміщення (будинок), але не більш як 230 кВт·г на місяць;

обладнаних стаціонарними електроплитами, за відсутності централізованого постачання гарячої води - 130 кВт·г на місяць на сім`ю (домогосподарство) з однієї особи і додатково 30 кВт·г на місяць на кожного іншого члена сім`ї (домогосподарства) на житлове приміщення (будинок), але не більш як 250 кВт·г на місяць;

не обладнаних стаціонарними електроплитами, за відсутності централізованого постачання гарячої води та газових водонагрівальних приладів - 100 кВт·г на місяць на сім`ю (домогосподарство) з однієї особи і додатково 30 кВт·г на місяць на кожного іншого члена сім`ї (домогосподарства) на житлове приміщення (будинок), але не більш як 220 кВт·г на місяць;

у селах і селищах міського типу для громадян, яким відповідно до законодавства держава забезпечує безоплатне освітлення житла, - 30 кВт·г на місяць на одну особу;

8) користування послугами з вивезення побутових відходів - 0,4167 куб. метра на одну особу на місяць.

Залежно від особливостей регіонів та типу будівель соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, встановлені підпунктом 1 цього пункту, визначаються з урахуванням коригуючих коефіцієнтів згідно з додатком.

06 лютого 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №51 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р. № 409», відповідно до якої пп. 1 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р. № 409 викладено в наступній редакції:

« 1. У підпункті 1 пункту 3:

1) в абзаці другому цифри "0,0548" замінити цифрами "0,0431";

2) в абзаці третьому цифри "5,5" замінити цифрами "5,0";

3) в абзаці четвертому цифри "65" замінити цифрами "51"».

Також даною постановою було змінено коригуючи коефіцієнти для розрахунку розміру витрат теплової енергії, електричної енергії, природного газу та інших видів палива на потреби опалення по областям (додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р. № 409).

Позивач вважаючи безпідставне, необгрунтоване зменшення соціальних нормативів використання теплової енергії з 0.0548 Гкал. до 0.0383 Гкал. на 1 кв. метр опалюваної площі (у підпункті 1 пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 51 від 06.02.2017 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409») та незаконне та безпідставне врахування корегуючого коефіцієнта для розрахунку розміру витрат теплової енергії для централізованого або автономного опалення для Волинської області для будівель 5 - ти і більше поверхів при розрахунку соціального норматива у грошовому еквіваленті, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій визначає Закон України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею першою вказаного Закону терміни вжито у таких значеннях:

державні соціальні стандарти - встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій;

соціальні норми і нормативи - показники необхідного споживання продуктів харчування, непродовольчих, товарів і послуг та забезпечення освітніми, медичними, житлово-комунальними, соціально-культурними послугами.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" державні соціальні стандарти і нормативи встановлюються з метою: визначення механізму реалізації соціальних прав та державних соціальних гарантій громадян, визначених Конституцією України; визначення пріоритетів державної соціальної політики щодо забезпечення потреб людини в матеріальних благах і послугах та фінансових ресурсів для їх реалізації; визначення та обґрунтування розмірів видатків Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів, соціальних фондів на соціальний захист і забезпечення населення та утримання соціальної сфери.

Згідно статті 5 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України.

У частині першій статті 9 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних соціальних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів витрат на найм житла, управління житлом і оплату комунальних послуг, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" до державних соціальних нормативів належать, зокрема, соціальна норма житла та соціальні нормативи користування комунальними послугами, з оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії громадянам.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і Законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та Законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Акти Кабінету Міністрів України, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» 11 вересня 2003 року № 1160-IV (далі - Закон № 1160-IV).

Відповідно до преамбули Закону № 1160-IV цей Закон визначає правові та організаційні засади реалізації державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

Відповідно до ст. 1 вищевказаного Закону, регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Згідно зі статтею 24 Закону № 1160-IV кожен проект регуляторного акта, що внесений на розгляд до Кабінету Міністрів України, подається для підготовки експертного висновку щодо регуляторного впливу до структурного підрозділу Секретаріату Кабінету Міністрів України, на який рішенням Кабінету Міністрів України покладено відповідну функцію.

Порядок та строки підготовки експертних висновків щодо регуляторного впливу проектів регуляторних актів, внесених на розгляд Кабінету Міністрів України, встановлюються Регламентом Кабінету Міністрів України.

На засідання Кабінету Міністрів України разом із проектом регуляторного акта подаються аналіз регуляторного впливу, яким супроводжується цей проект, та експертний висновок щодо регуляторного впливу відповідного проекту регуляторного акта.

Разом з тим, відповідно до абзацу 1 пункту 5 § 33 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року № 950 (зі змінами), проект акта Кабінету Міністрів підлягає обов`язковому погодженню усіма заінтересованими органами, а також Мінфіном та Мінекономрозвитку (за винятком проекту розпорядження з кадрових питань та щодо зміни особи, уповноваженої на підписання міжнародного договору України, а також проектів актів з питань утворення та організації роботи комітету з призначення керівників особливо важливих для економіки підприємств і комісії з відбору керівників особливо важливих для економіки підприємств, оголошення відбору та призначення чи погодження кандидатур претендентів на посаду керівників і членів наглядових рад таких підприємств).

Опрацювання проектів актів Кабінету Міністрів України у Секретаріаті Кабінету Міністрів України та розгляд проектів актів Кабінету Міністрів України унормовано відповідно главами 26, 27 Регламенту Кабінету Міністрів України.

Врегулювання розбіжностей у позиціях органів виконавчої влади, координація їх дії з метою пошуку взаємоузгоджених рішень, забезпечення узгодження з усіма заінтересованими органами та доопрацювання проектів актів здійснюється Урядовим комітетом відповідно до пункту 2 частини другої § 28-1 розділу 3-1 Регламенту Кабінету Міністрів України.

Наслідки невідповідності проекту акта законодавству передбачено у § 27 Регламенту Кабінету Міністрів України, відповідно до якого, у разі, коли за висновком Міністерства юстиції України проект акта Кабінету Міністрів України не відповідає Конституції та законам України, актам Президента України, рішення щодо такого проекту акта приймається на засіданні Кабінету Міністрів України.

Розгляд проектів актів Кабінету Міністрів України унормовано § 55-1 глави 7 Регламенту Кабінету Міністрів України. Відповідно до якого, акт Кабінету Міністрів України приймається, якщо за результатами розгляду на засіданні до нього не висловлено зауважень.

Як встановлено вище, 06.08.2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунальних послуг».

Згідно наявних в матеріалах справи пояснювальної записки до проекту; довідки про погодження проекту; висновок Міністерства юстиції України за результатом правової експертизи; витяги з протоколів, зокрема, протоколу від 06.08.2014 N 59 засідання Кабінету Міністрів України, на якому прийнято постанову Кабінету Міністрів України, та встановив, що виданню оскаржуваної постанови передувала процедура підготовки проекту постанови, яка відповідає вимогам статті 50 Закону України "Про Кабінет Міністрів України".

Зокрема, судом встановлено, що проект оскаржуваної постанови розроблено Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, погоджено без зауважень Міністерством соціальної політики, Держпідприємництвом, Міністерством економічного розвитку та торгівлі України, із зауваженнями, які в подальшому враховані, погоджений Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Згідно з пунктами 1, 2 висновку Міністерства юстиції України від 26.08.2015 за результатами правової експертизи проект оскаржуваної постанови відповідає Конституції України та актам законодавства, що мають вищу силу.

У той же час, суд звертає увагу, що постанову від 06 лютого 2017 року № 51 Кабінетом Міністрів України прийнято на підставі пояснювальної записки Міністра соціальної політики Андрія Реви до проекту постанови «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р. № 409»; висновку висновок Міністерства юстиції України за результатом правової експертизи до проекту постанови «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р. № 409»; порявнльної таблиці до проекту постанови «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р. № 409»; протоколу узгодження Міністра соціальної політики Андрія Реви щодо проекту постанови «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р. № 409»; висновку щодо відповідності положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на практиці Європейського суд з прав людини проекту постанови «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р. № 409» та довідки щодо відповідності зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та прав Європейського Союзу проекту постанови «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р. № 409».

Таким чином, суд приходить до переконання, що Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 06 лютого 2017 року №51 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р. № 409» у відповідності до вимог статті 51 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" та у межах наданих повноважень.

Обґрунтовуючи необгрунтоване зменшення соціальних нормативів використання теплової енергії з 0.0548 Гкал. до 0.0383 Гкал. на 1 кв. метр опалюваної площі (у підпункті 1 пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 51 від 06.02.2017 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409») та незаконне та безпідставне врахування корегуючого коефіцієнта для розрахунку розміру витрат теплової енергії для централізованого або автономного опалення для Волинської області для будівель 5 - ти і більше поверхів при розрахунку соціального норматива у грошовому еквіваленті, позивач посилається на зменшення його соціальної пільги встановленої законом.

Так, суд звертає увагу, що внесені зміни до пп. 1 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р. № 409, а саме якими числові значення : 1) в абзаці другому цифри « 0,0548» замінено цифрами « 0,0431»; 2) в абзаці третьому цифри « 5,5» замінено цифрами « 5,0»; 3) в абзаці четвертому цифри « 65» замінити цифрами « 51» стосувались соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії для централізованого та індивідуального опалення (теплопостачання):

- у разі використання теплової енергії для централізованого опалення (теплопостачання) абонентами, житлові будинки яких обладнані будинковими та/або квартирними приладами обліку, - 0,0431 Гкал на 1 кв. метр опалюваної площі на місяць в опалювальний період;

- у разі використання природного газу для індивідуального опалення - 5,0 куб. метра природного газу на 1 кв. метр опалюваної площі на місяць в опалювальний період;

- у разі використання електричної енергії для індивідуального опалення - 51 кВт·г на 1 кв. метр опалюваної площі на місяць в опалювальний період.

При цьому, судом з наданих документів встановлено, що метою прийняття оскаржуваного акту було приведення соціальних нормативів споживання житлово-комунальних послуг до реальних обсягів споживання послуг.

Підставою для прийняття відповідачем постанови від 06 лютого 2017 року № 51 стало те, що соціальні нормативи користування комунальними послугами виявились у ряді випадків завищеними порівняно із фактичними обсягами споживання. Як наслідок, застосування соціальних нормативів призвело до формування надлишкових коштів субсидій на рахунках підприємств - надавачів послуг.

За результатами опалювального сезону 2015-2016 років Кабінетом Міністрів України 27 квітня 2016 року прийнято постанову № 317 „Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р. № 409". Цією постановою внесено зміни до соціальних нормативів користування послугами з газопостачання для потреб опалення та побутових потреб, та змінено порядок формування коригуючих коефіцієнтів для розрахунку розміру витрат теплової енергії на потреби індивідуального та централізованого опалення.

Разом з тим, як вбачається з пояснювальної записки Міністра соціальної політики Андрія Реви до проекту постанови «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р. № 409» нормативи користування послугами централізованого та індивідуального опалення електричною енергією залишились без змін. Завищені соціальні нормативи стримують підвищення енергоефективності в житловому секторі, позбавляють домогосподарства стимулів до економного споживання послуг.

Проведений аналіз споживання послуг централізованого теплопостачання населенням протягом опалювального періоду 2015-2016 років, свідчить, що середньомісячне споживання теплової енергії для потреб опалення складає 68,5% від чинних соціальних нормативів.

При цьому такі результати стосуються не лише минулого опалювального сезону. За даними дослідження проекту „Муніципальна енергетична реформа в Україні" в опалювальний сезон 2013-2014 років середньомісячне споживання теплової енергії одержувачами субсидій становить 0,01740 Гкал/кв.м опалюваної площі. Соціальні нормативи споживання теплової енергії були завищеними в середньому на 25 % порівняно із фактичним споживанням навіть для будинків на 5 і більше поверхів.

За даними НАК „Нафтогаз України" норматив споживання газу для опалення житла також залишається завищеним.

А тому, за вказаних вище обставин було запропоновано також переглянути коригуючі коефіцієнти для розрахунку розміру витрат електричної енергії, природного газу та інших видів палива на потреби опалення у багатоповерхових будинках.

В той же час, суд при вирішенні даної справи виходить з того, що позивачем не надано жодного допустимого доказу невідповідності оскаржуваної постанови правовим актам вищої юридичної сили, перевищення Кабміном повноважень при її прийнятті, що в сукупності свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

Також під час розгляду даної справи позивачем не було надано доказів того, що у зв`язку з прийняттям оскаржуваного нормативно - правового акту його позбавлено будь-якої з пільг, що існували раніше.

Відповідно до положень чч. 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку позивач в силу норм Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору не звільнений та відомості щодо понесених відповідачем судових витрат відсутні, а тому судові витрати за рахунок позивача на користь відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя І.М. Погрібніченко

Судді: А.В. Літвінова

В.П. Шулежко