Справа № 460/1758/19
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/1758/19 пров. № А/857/970/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Кушнерика М. П., Ніколіна В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Юник А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року у справі № 460/1758/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Острозької міської ради Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_7 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя в 1-й інстанції - Щербаков В. В.,

час ухвалення рішення - 12.11.2019 року,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення - 04.12.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Острозької міської ради Рівненської області, в якому просив визнати бездіяльність відповідача щодо відмови у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 та передачі у короткострокову оренду строком на 5 (п`ять) земельної ділянки площею 0,0274 га протиправною; зобов`язати відповідача затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 та передати у короткострокову оренду строком на 5 (п`ять) земельну ділянку площею 0,0274 га гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 .

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що громадяни, власники житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , звернулися із заявою до органу місцевого самоврядування з проханням затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передати земельну ділянку у короткострокову оренду стром на 5 (п`ять) років. Однак Острозька міська рада питання про передачу земельної ділянки у короткострокову оренду строком на 5 (п`ять) років земельної ділянки площею 0,0274 га гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 не розглянула, чим порушила статті 122, 123, 124 Земельного кодексу України, що є її виключним правом розглядати питання згідно із заявою, з якою зверталися до неї громадяни, власники житлового будинку в АДРЕСА_1 . Зазначає, що власники житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 не розробляли проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у відповідності до вимог статті 118 ЗК України і не просили дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на яку посилається Острозька міська рада Рівненської області у своїй відмові у зв`язку з тим, що вони, як власники житлового будинку, право власності на яке зареєстровано, мають право на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) без згоди органу місцевого самоврядування згідно з вимогами частини 1 статті 123 ЗК України, статті 55 ЗУ "Про землеустрій" та частини 3 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про державний земельний кадастр". Крім того, звертає увагу, що суд першої інстанції не розглянув справу в межах позовних вимог, оскільки надав оцінку тільки відмові у затвердженні технічної документації із землеустрою, разом з тим не надав оцінки щодо відмови органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки в корострокову оренду громадянам - власникам житлового будинку у АДРЕСА_1 . Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що ОСОБА_1 та іншим співвласникам будинку по АДРЕСА_1 на їхні звернення неодноразово надавалися роз`яснення щодо неможливості виділення окремої частини прибудинкової території, щодо відмови в наданні дозволу на складання проекту землеустрою та неодноразово було відмовлено в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (забудовані землі) за адресою: АДРЕСА_1 . Звертає увагу, що доводи позивача про те, що ним не розроблявся проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у відповідності до статті 118 ЗК України у зв`язку з тим, що право власності зареєстровано як на житловий будинок, а тому вони мали право на розроблення технічної документації із землеустрою без згоди органу місцевого самоврядування не є правильним, оскільки квартира, яку зареєстровано, як частину будинку, знаходиться в багатоквартирному будинку, і будь-які дії щодо виділення йому в користування землі приведуть до порушення прав інших власників квартир у цьому будинку, зокрема ОСОБА_7 , яка є власником квартири у вищезазначеному будинку і її підвал частково знаходитися під квартирою ОСОБА_1 та вказаних вище співвласників. Також зазначає, що п.«г» ч.9 ст.55 Закону України «Про землеустрій» передбачає, що технічна документація повинна включати згоду власника земельної ділянки, а для земель державної і комунальної власності - органу уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем, а відповідно до ст.122 Земельного кодексу України цими органами є сільські, селищні та міські ради. Разом з тим, у технічній документації відсутня інформація про погодження меж даної земельної ділянки із суміжними землекористувачами та відсутній дозвіл органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою, тому незрозуміло яким чином встановлювалися межі земельної ділянки на місцевості. Крім того зазначає, що згідно з комісійними обстеженнями представниками міської ради підвал ОСОБА_7 частково знаходиться під квартирою ОСОБА_1 та співвласників частини будинку АДРЕСА_1 , спірною земельною ділянкою користуються всі власники квартир цього будинку, тому прийняття такого рішення було б порушенням прав інших власників житла. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач (апелянт) подав клопотання про розгляд справи без його участі, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 травня 2018 року рішенням Острозької міської ради Рівненської області "Про зміну статусу квартир багатоквартирного житлового будинку та присвоєння поштових адрес нововизначеним частинам житлового будинку по АДРЕСА_1 змінено статус квартири АДРЕСА_2 на частину житлового будинку та присвоєно нововизначеному об`єкту нерухомого майна адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 110)

17 вересня 2018 року ОСОБА_3 зверталася до Острозької міської ради з проханням надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості для будівництва гаража орієнтовною площею 0,7 сотих (70 м2) розташованій за вказаною вище адресою (а.с. 90 зворот).

Листом відповідача їй було повідомлено, що рішенням від 30 листопада 2018 року №798 у задоволенні її заяви від 17 вересня 2018 року відмовлено та рекомендовано створити об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (а.с. 90).

Фізична особа - підприємець ОСОБА_8 на підставі договору укладеного зі ОСОБА_1 про інженерно-геодезичні та землевпорядні роботи від 18 лютого 2019 року № 10-2019-02-Г виготовив технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 61).

На підставі розробленої ФОП ОСОБА_8 технічної документації із землеустрою, земельну ділянку площею 0,0274 га за зазначеною адресою 15 квітня 2019 року зареєстровано в Державному земельному кадастрі та присвоєно їй кадастровий номер :02:001:0893, що підтверджено витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15 квітня 2019 року № НВ-019 (а.с. 13-15).

25 квітня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 подали заяву до Острозької міської ради Рівненської області з проханням затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передати у короткострокову оренду строком на 5 років земельну ділянку площею 0,0274 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розміщена в АДРЕСА_1 (а.с. 12).

До цієї заяви були додані такі документи: технічна документація щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 13-58).

Відповідно до витягу з державного земельного кадастру земельна ділянка площею 0,0274 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 має кадастровий номер :02:001:0893. Зокрема, площа на якій розташований КЖ (житловий будинок) - 0,0063 га. та площа двору-малоповерхова забудова - 0,0211 га. Інформація про зареєстроване речове право на неї відсутня.

Зазначена технічна документація складалася з: пояснювальної записки, технічного завдання, копій документів, що посвідчують особи власників, копій їх карток платників податків, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, матеріалів геодезичних (польових) робіт, плану земельної ділянки, складеного за результатами кадастрової зйомки, кадастрового плану земельної ділянки з додатками, переліку обмежень прав на земельну ділянку і наявних земельних сервітутів.

Серед вказаних документів відсутнє рішення Острозької міської ради Рівненської області про надання дозволу на розроблення такої документації.

27 червня 2019 року рішенням Острозької міської ради Рівненської області №940 від "Про розгляд заяв громадян, клопотань підприємств, установ, організацій про вилучення та надання земельних ділянок" було відмовлено ОСОБА_3 у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (забудовані землі) за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з порушенням ст.118 Земельного кодексу України, а саме: відсутністю рішення органу місцевого самоврядування щодо приватизації земельної ділянки (а.с. 60).

Крім того у п.10 цього документу зазначено, що до використання наданих земельних ділянок приступати після отримання правовстановлюючих документів на право власності або права користування землею.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач разом з іншими власниками нерухомості мали право розробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) без надання дозволу Острозької міської ради Рівненської області лише на земельну ділянку площею - 0,0063 га на якій розташована частина їх житлового будинку. При цьому, зміна статусу окремих частин багатоквартирного житлового будинку не тягне за собою виділу земельної ділянки площею 0,0211 га, яка є частиною його прибудинкової території (двором), а тому для розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення її меж на місцевості позивачу необхідно було отримати дозвіл Острозької міської ради оформлений її рішенням, однак технічна документація, яка подавалася разом із заявою від 25 квітня 2019 року не містить такого рішення, а тому на затвердження відповідача були додані не всі документи визначені ст. 55 Закону України "Про землеустрій", які обов`язково повинні бути у неї включені. Таким чином, оскільки позивачем не виконані усі умови, визначені законом для прийняття рішення Острозькою міською радою про затвердження цієї документації, тому відмова відповідача була правомірною.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Ч.1 ст.122 ЗК України передбачає, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч.1 ст.123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є правомірність рішення Острозької міської ради Рівненської області щодо відмови позивачу у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (забудовані землі) за адресою: АДРЕСА_1 .

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і норми спрямовані на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування визначаються Законом України "Про землеустрій".

Згідно зі ст.25 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Види документації із землеустрою: ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Таким чином, законодавець відносить проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) до різних за своєю суттю документів із землеустрою.

Відповідно до ч.8 ст.55 Закону України "Про землеустрій" у разі, якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).

Згідно з ч.9 цієї статті, якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність чи користування, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України.

Ч.10 ст.55 Закону України "Про землеустрій" передбачає, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає:

а) завдання на складання технічної документації із землеустрою;

б) пояснювальну записку;

в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом);

г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем;

ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території);

д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

є) копію правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об`єкти зареєстровані);

ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт;

з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів);

и) кадастровий план земельної ділянки;

і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки;

ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Відповідно до ч.14 ст.186 Земельного Кодексу України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності; власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Острозької міської ради Рівненської області "Про зміну статусу квартир багатоквартирного житлового будинку та присвоєння поштових адрес нововизначеним частинам житлового будинку по АДРЕСА_1 " від 15 травня 2018 року змінено статус квартири АДРЕСА_2 на частину житлового будинку та присвоєно нововизначеному об`єкту нерухомого майна адресу: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того факту, що при цьому змінився статус будинку, який знаходиться на АДРЕСА_1 в цілому, оскільки навколо будинку залишилася земельна ділянка, яка необхідна для його розміщення та обслуговування, а також пов`язаних з ним господарських та технічних будівель і споруд (прибудинкова територія), що перебуває у комунальній власності.

Крім того, з додатку до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15 квітня 2019 року №НВ-019 (а.с14), що є невід`ємною частиною кадастрового плану наданого позивачем, вбачається, що площа земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 складає 0,0274 га., зокрема, площа на якій розташований КЖ (житловий будинок) - 0,0063 га. та площа двору-малоповерхова забудова - 0,0211 га.

Також у матеріалах справи міститься копія Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11771805 від 07 вересня 2006 року, з якого вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 є власниками квартири за адресою АДРЕСА_3 .

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач спільно з іншими власниками такої нерухомості, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 мали право розробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) без надання дозволу Острозької міської ради Рівненської області лише на земельну ділянку площею - 0,0063 га, на якій розташована частина їх житлового будинку.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміна статусу окремих частин багатоквартирного житлового будинку не тягне за собою виділу земельної ділянки площею 0,0211 га, яка є частиною його прибудинкової території (двором), а тому для розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення її меж на місцевості позивачу необхідно було отримати дозвіл Острозької міської ради оформлений її рішенням.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що подана технічна документація не містить рішення Острозької міської ради про надання дозволу на розробку технічної документації, а тому на затвердження такої були подані не всі документи визначені ст.55 Закону України "Про землеустрій".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо критичної оцінки поданого позивачем висновку щодо обстеження об`єкту нерухомого майна від 15 листопада 2018 року №11187, оскільки інформація зазначена у ньому суперечить відомостям, які містяться у рішенні Острозької міської ради Рівненської області "Про зміну статусу квартир багатоквартирного житлового будинку та присвоєння поштових адрес нововизначеним частинам житлового будинку по АДРЕСА_1 " від 15 травня 2018 року, а саме те, що обстежений об`єкт нерухомості є одноповерховим житловим будинком, а не частиною житлового будинку, як це визначено у рішенні органу місцевого самоврядування. Крім цього у висновку зазначено, що будинок по АДРЕСА_1 на окремій земельній ділянці, однак на дату його видачі цей об`єкт розміщувався на земельній ділянці, яка не була виокремлена (виділена) і не мала встановлених меж на місцевості, а тому відомості у цьому документі не відповідають дійсним обставинам справи.

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції не розглянув справу в межах позовних вимог, оскільки надав оцінку тільки відмові у затвердженні технічної документації із землеустрою, разом з тим не надав оцінки щодо відмови органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки в корострокову оренду громадянам - власникам житлового будинку у АДРЕСА_1 , то колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки з позовної заяви вбачається, що предметом спору є правомірність рішення Острозької міської ради Рівненської області щодо відмови позивачу у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (забудовані землі) за адресою: АДРЕСА_1 , а вимога про передачу у корострокову оренду терміном на 5 років є похідною.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач разом з іншими власниками нерухомості мали право розробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) без надання дозволу Острозької міської ради Рівненської області лише на земельну ділянку площею - 0,0063 га, на якій розташована частина їх житлового будинку. При цьому, зміна статусу окремих частин багатоквартирного житлового будинку не тягне за собою виділу земельної ділянки площею 0,0211 га, яка є частиною його прибудинкової території (двором), а тому для розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення її меж на місцевості позивачу необхідно було отримати дозвіл Острозької міської ради оформлений її рішенням, однак технічна документація, яка подавалася разом із заявою від 25 квітня 2019 року не містить такого рішення, а тому на затвердження відповідача були додані не всі документи визначені ст.55 Закону України "Про землеустрій", які обов`язково повинні бути у неї включені. Таким чином, оскільки позивачем не виконані усі умови, визначені законом для прийняття рішення Острозькою міською радою про затвердження цієї документації, тому відмова відповідача була правомірною.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року у справі № 460/1758/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
Судді М. П. Кушнерик
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 03 квітня 2020 року.