Справа № 620/516/20
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

06 квітня 2020 року Чернігів Справа № 620/516/20

Чернігівський окружний адміністративний суд, під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 23.12.2019 №1521/2 про звільнення позивача з посади головного спеціаліста відділу державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та громадських формувань управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, на підставі п.1-1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, з припиненням державної служби;

- зобов`язати відповідача винести наказ про переведення позивача з посади головного спеціаліста відділу державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та громадських формувань управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на рівнозначну посаду відділу державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та громадських формувань управління державної реєстрації Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), із занесенням у трудову книжку відповідних записів;

- стягнути з Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на користь позивача грошову компенсацію за час вимушеного прогулу у розмірі середньомісячної заробітної плати із розрахунку 2 останніх місяців роботи до дня звільнення позивача з посади головного спеціаліста відділу державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та громадських формувань управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У встановлений ухвалою суду строк, відповідачем подано відзив на позов та клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Позивач надав відповідь на відзив, до якого додав клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Вказане клопотання обгрунтоване тим, що з метою досудового врегулювання спору позивач неодноразово зверталась із запитами, заявами та скаргами до Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі - ГТУЮ у Чернігівській області), Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), а також до Міністерства юстиції України. Також представником позивача для отримання інформації про результати розгляду вищевказаних заяв та скарг, прийнятих по ним рішень, подано адвокатські запити, які отримано після 15.01.2020, що підтверджується доказами, доданими до позовної заяви. Таким чином, позивач вважає, що строк звернення до суду нею не пропущено.

Вирішуючи питання про залишення позову без розгляду, суд зважає на наступне.

Згідно ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. В свою чергу, приписами ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд наголошує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників процесу та своєчасного виконання ними передбачених процесуальним законом певних процесуальних дій. Інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

При цьому, слід зазначити, що строк в один місяць визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У поданій заяві про поновлення строку звернення до суду позивач зазначає, що з метою досудового врегулювання спору позивач неодноразово зверталась із запитами, заявами та скаргами до ГТУЮ у Чернігівській області, Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), а також до Міністерства юстиції України. Також представником позивача для отримання інформації про результати розгляду вищевказаних заяв та скарг, прийнятих по ним рішень, подано адвокатські запити, які отримано після 15.01.2020, що підтверджується доказами, доданими до позовної заяви.

Аналізуючи наведене, суд звертає увагу, що відповідно до ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Тобто, Кодексом адміністративного судочинства України може бути встановлено скорочений строк звернення до суду, за умови використання позивачем досудового порядку вирішення спору у випадках, коли законом передбачена така можливість або обов`язок.

Разом з тим, у спорі, що виник між сторонами не передбачено можливість або обов`язок його досудового вирішення.

Так, дійсно, як вбачається із наданих доказів, 20.12.2019 та 21.12.2019 позивачем на ім`я голови ліквідаційної комісії ГТУЮ у Чернігівській області, начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та до Міністерства юстиції України було направлено заяви.

Однак, вказані заяви подані позивачем до винесення спірного наказу про звільнення її із займаної посади, що підтверджується, зокрема, листами ГТУЮ у Чернігівській області від 23.12.2019 №011-36/13787/19/8 та №011-36/13925/19/8, у якому зазначено, що до Управління будь-які листи-клопотання щодо звільнення позивача із займаної посади в порядку переведення не надходили (а.с.14-18).

Крім того, у вказаних заявах позивач просила прийняти рішення про переведення її на посаду головного спеціаліста до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), а не скаржилась незаконне звільнення.

Також суд звертає увагу, що зазначені вище заяви подані позивачем відповідно до Закону України «Про звернення громадян», про що в них і зазначено.

Враховуючи наведене у сукупності, суд вважає, що вищевказані заяви не можуть вважатися спробою досудового врегулювання спору між сторонами.

Також, як вбачається із наданих представником позивача ордерів про надання правової допомоги, за юридичними послугами позивач звернулась 24.12.2019, про що сторонами укладено договір №б/н.

Після 15.01.2020 на адвокатські запити представника позивача було отримано відповіді на наслідками розгляду поданих позивачем заяв. Однак, суд звертає увагу, що чинне законодавство України не ставить перебіг строку звернення особи з позовом до суду в залежність від моменту, коли її представник/представники дізнались про порушені права довірителя. Лише день коли особа (позивач) повинна була дізнатися (дізналась) про порушення своїх прав (свобод чи інтересів) є часом з якого починається відлік строку для звернення до суду.

З матеріалів справи вбачається, що наказом ГТУЮ у Чернігівській області від 23.12.2019 №1521/2 ОСОБА_1 звільнено із займаної посади. 24.12.2019 нею із адвокатом було укладено договір про надання правової допомоги №б/н.

Тобто, ОСОБА_1 , не погоджуючись із своїм звільненням, мала можливість оскаржити відповідний наказ у межах встановленого строку, однак вказаним правом не скористалась. При цьому, суд звертає увагу, що подання на ім`я голови ліквідаційної комісії ГТУЮ у Чернігівській області, начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та до Міністерства юстиції України заяв не перешкоджало їй у одночасному зверненні до суду з позовом за захистом своїх справ та інтересів.

Враховуючи вищенаведене та те, що позивачу було відомо про зміст наказу, який, на її думку, порушує її права та інтереси, з 23.12.2019, однак до суду вона звернулась лише 07.02.2020, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду із зазначеним позовом.

Суд не знаходить підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, оскільки зважаючи на обізнаність позивача про порушення своїх прав, останній не був позбавлений можливості подати обґрунтований позов до суду в межах строків, встановлених чинним законодавством України.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій та сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, то заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Скорочення строків здійснення окремих процесуальних дій не звужує змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (абзац дев`ятий десятий пп.6.1 п.6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1.12.2011 №17-рп/2011).

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в порушення якої позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строків звернення до суду.

Згідно ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вказані позивачем у клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до суду підстави, не є поважними, а тому позовну заяву ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення грошових коштів слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 248, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення грошових коштів - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та відповідно до ст.294 КАСУ, може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.О. Житняк