Справа № 473/4872/19
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2020 р.м.ОдесаСправа № 473/4872/19
Головуючий в 1 інстанції: Висоцька Г.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 грудня 2019 року (суддя Висоцька Г.А., м. Вознесенськ, повний текст рішення складений 18 грудня 2019 року) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

25 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з адміністративним позовом до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, в якому просив скасувати постанову головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області №75 від 20.11.2019 року по справі про адміністративне правопорушення і закрити справу за відсутністю складу правопорушення.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 грудня 2019 адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений. Постанову Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області №75 від 20.11.2019 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 8 ст. 96 КпАП відносно ОСОБА_1 скасовано, а провадження в справі закрито.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що постанова по справі про адміністративне правопорушення на позивача винесена у порядку та у спосіб, передбачений чинним законодавством, на підставі норм діючого законодавства.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі, в тому числі, …1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 08.11.2019 року за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності (направлення від 01.11.2019 року за №364) був складений відповідний акт за №364.

Згідно даного акта встановлено, що позивач у порушення ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року за №461, здійснював експлуатацію об`єкта «Будівництво господарських будівель за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Старицького №33, не введеного в експлуатацію.

08.11.2019 р. головним інспектором Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області Заграєнко Н.В. складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 8 ст. 96 КУпАП.

Того ж дня відповідачем складено припис №90 про усунення виявлених за результатами позапланової перевірки порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності шляхом оформлення відповідних документів, встановлено термін до 08.01.2020 року.

Як в акті перевірки від 08.11.2019 р., так і в протоколі і приписі зазначено, що ОСОБА_1 не був присутній під час підписання матеріалів перевірки.

На підставі вказаного протоколу головним інспектором Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області Грейц А.О. 20.11.2019 року було винесено постанову №75, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 96 КпАП України, та накладено на нього стягнення в вигляді штрафу в розмірі 4 250,00 грн.

Також, з довідки КП «Вознесенське МБТІ» №687 від 27.11.2019 року вбачається, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 Житловий будинок А-1 використовується як гараж, літня кухня В-1 використовується як житловий будинок В-1 і не є самовільним будівництвом (а.с. 23).

З наданого позивачем нового технічного паспорта, виготовленого станом на 15.11.2019 року, вбачається, що будівля В-1 була внесена до даного паспорту та побудована ще у 1987 році, про що свідчить характеристика будинку господарських будівель та споруд (а.с. 24-28).

У витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 29.11.2019 року, зазначається, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.10.2019 року державним реєстратором за ОСОБА_1 зареєстрований житловий будинок А-1, літня кухня В-1, вбиральня Д-1, погріб з шийкою за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 29).

Позивач, не погоджуючись з зазначеною вище постановою №75 від 20.11.2019 р. відповідача, звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 96 КпАП, в зв`язку з чим спірна постанова підлягає скасуванню, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль (далі - Закону №3038-VI) - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553 (надалі - Порядок №553).

Відповідно до п. 5 Порядку №553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Пунктом 7 Порядку №553 передбачено, що позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставою для проведення позапланової перевірки є, зокрема, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог містобудівного законодавства.

Підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало недотримання ним вимог ч. 8 ст. 39 Закону №3038-VI, якою передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Частинами 1 та 2 ст. 39 Закону України «Про регулювання, містобудівної діяльності» (в редакції Законів №320-VIII від 09.04.2015 р., №1817-VIII від 17.01.2017 р.) встановлено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Стаття 39 Закону України «Про регулювання, містобудівної діяльності» в редакції Закону №320-VIII від 09.04.2015 року, передбачала, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 5 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Згідно ч. 8 ст. 96 КпАП експлуатація об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об`єкта до експлуатації, вчинені щодо об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот п`ятдесяти до трьохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання відповідних доказів, обов`язок щодо збирання яких покладено на уповноважених осіб (ст. 251 КпАП ).

В свою чергу, ч. 8 статті 96 КУпАП в такій редакції діє з 10.06.2017 року. До зазначеної дати законом передбачалася відповідальність за експлуатацію об`єктів будівництва, які завершені будівництвом з 19 січня 2012 року та не прийняті в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Крім того апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в постанові від 04.03.2014 р. по справі №21-433а13 Верховний Суд України зазначив, що при розгляді спорів цієї категорії суди мають з`ясовувати питання щодо наявності в діях суб`єкта містобудування складу правопорушення, зокрема, факту закінчення будівництвом відповідного об`єкта, наявності на цей момент встановленого законодавством обов`язку вводити об`єкт в експлуатацію, не введення в експлуатацію та використання об`єкта, закону, який би встановлював відповідальність за невиконання обов`язку із введення в експлуатацію, а також дотримання строків притягнення до публічної відповідальності.

Також, Верховний Суд України зазначив, що в контексті хронології правового регулювання спірних відносин поняття «експлуатація не прийнятого в експлуатацію об`єкта» не може тлумачитись як триваюче правопорушення. Змістом цього правопорушення є невиконання обов`язку із введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта містобудування до початку його експлуатації. Суспільна небезпека такого правопорушення насамперед полягає не в недотриманні встановленого правопорядку, а в небезпеці, яка може мати місце в результаті відсутності контролю за безпечністю побудованого об`єкта містобудування з початку його використання.

Слід також зазначити, що ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набрав чинності 12 березня 2011 року, визначає порядок прийняття в експлуатацію після набрання ним чинності закінчених будівництвом об`єктів та містить заборону на експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, за час його дії. Цей Закон не містить темпоральних застережень, зокрема про поширення його дії на відносини, які виникли до набрання ним чинності.

З дня набрання чинності у листопаді 1994 року Закон №208/94-ВР, стаття 1 якого встановлювала відповідальність за правопорушення у сфері містобудування, не передбачав відповідальності за експлуатацію або використання об`єктів містобудування, не прийнятих в експлуатацію. Вперше таке положення закріплено у цьому Законі 24 жовтня 2000 року шляхом доповнення частини першої зазначеної статті абзацом, що встановлював відповідальність за експлуатацію або використання будинків чи споруд після закінчення будівництва без прийняття їх державними приймальними (технічними) комісіями (Закон України від 21 вересня 2000 року №1988-III).

19 січня 2012 року згідно із Законом України від 22 грудня 2011 року №4220-VI Закон №208/94-ВР викладено у новій редакції, п. 6 ч. 2 ст. 2 якої передбачає, що суб`єкти містобудування, які є замовниками будівництва об`єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за експлуатацію або використання об`єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об`єкта до експлуатації чи акті готовності об`єкта до експлуатації.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за закріпленим у наведеній статті Конституції України принципом, дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, дає суду підстави для висновку про неможливість застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.

Виходячи з наведеного, обов`язок введення об`єктів будівництва в експлуатацію, відповідальність за експлуатацію об`єктів, не введених в експлуатацію, можуть стосуватися лише тих суб`єктів, які після закінчення будівництва та початку використання, маючи відповідний обов`язок, не ввели об`єкти містобудування в експлуатацію, за що встановлена відповідна відповідальність.

При цьому, в контексті хронології правового регулювання спірних відносин поняття «експлуатація не прийнятого в експлуатацію об`єкта» не може тлумачитись як триваюче правопорушення. Змістом цього правопорушення є невиконання обов`язку із введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта містобудування до початку його експлуатації. Суспільна небезпека такого правопорушення насамперед полягає не в недотриманні встановленого правопорядку, а в небезпеці, яка може мати місце в результаті відсутності контролю за безпечністю побудованого об`єкта містобудування з початку його використання.

Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постановах від 23.11.2018 р. по справі №355/818/17, від 21.11.2019 р. по справі справа №813/3722/16, які, у відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норм права.

В даному випадку відповідачем за наслідками проведеного заходу державного архітектурно-будівельного контролю, не встановлено, коли та ким було здійснено будівництво літньої кухні В-1, вбиральні Д-1 за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 29), під час дії якої редакції Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», що впливає на визначення порядку, згідно якого об`єкт повинен вводитись в експлуатацію, у кого виник обов`язок щодо введення об`єкта в експлуатацію.

Посилання в акті перевірки на те, що позивач є замовником будівництва не підтверджено належними доказами.

Також, в акті перевірки від 08.11.2019 року зазначено, що ОСОБА_1 самовільно були виконанні будівельні роботи літньої кухні В-1, вбиральні Д-1, про що свідчить штамп у технічному паспорті та Витягу з Держреєстру від 10.10.2019 р. №184350743 «Збудовано самовільно».

Дослідивши наявну в матеріалах справи копію технічного паспорту колегія суддів встановила, що в ньому зазначено, що житловий будинок А-1, до складу якого входить літня кухня В-1, при чому вона була внесена до даного паспорту та побудована ще у 1987 році, про що свідчить характеристика будинку господарських будівель та споруд (а.с. 28) за адресою АДРЕСА_1 власником нерухомого майна є ОСОБА_1 не є самочинним будівництвом, про що свідчить, як технічна документація, так і інформація з КП «Вознесенське МБТІ» та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. При цьому, відмітка у технічному паспорті «Збудовано самовільно», про яку йдеться в акті перевірки, в наявній в матеріалах справи копії технічного паспорту та Витягу з Держреєстру від 10.10.2019 р. №184350743 відсутня.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував.

З огляду на зазначене та враховуючи те, що відповідачем не встановлено наявності обов`язку саме у ОСОБА_1 по введенню спірного об`єкта будівництва в експлуатацію, колегія суддів вважає, що винесення припису та притягнення його до відповідальності за ч. 8ст.96 КУпАП є безпідставним та необґрунтованим, а тому спірну постанову по справі про адміністративне правопорушення №75 від 20.112019 р. правомірно скасовано судом першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 ..

Підсумовуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов