Справа № 425/910/20
Суддя: Коваленко Д. С.
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2020 року Провадження №2-а/425/81/20

Справа№425/910/20

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар - Клименко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти 2 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Борівського Дмитра Геннадійовича про скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до поліцейського роти 2 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Борівського Дмитра Геннадійовича, яким просив скасувати постанову серія ЕАк № 2240390 від 13 березня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення, про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також закрити провадження у справі.

Позивач подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі на підставі доказів, які є в матеріалах справи, позовні вимоги підтримав, а відповідач подав клопотання, в якому як і позивач, просив справу розглянути без його участі. Відзив на позовну заяву не подав, проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, а також в силу положень частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом - КАС України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Позиція позивача, полягала у тому, що 13 березня 2020 року відповідач виніс незаконну постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладання на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП, у зв`язку із порушенням ним пункту 14.6. Правил дорожнього руху. Зокрема через те, що ним був здійснений обгін ближче, ніж 50 метрів перед пішохідним переходом у населеному пункті. Однак оскільки, він не здійснював такого та при розгляді адміністративної справи було порушено процедуру розгляду, вважає, що постанова, підлягає скасуванню, а провадження закриттю.

Позиція відповідача. Відповідач надав в якості доказу диск з аудіо-відеозаписом, яким на його думку, зафіксовано і адміністративне правопорушення, і дотримання процедури розгляду справи. Проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи, що сторони спору доводили свої вимоги та заперечення тільки письмовими та електронними доказами, які є в матеріалах справи, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також в їх сукупності, встановив наступні обставини:

Тринадцятого березня 2020 року, Борівський Дмитро Геннадійович , під час несення служби з нагляду за дотриманням учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, перебуваючи в статусі інспектора поліції Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, тобто під час безпосереднього виконання своїх службових обов`язків, о 18 годині 10 хвилин, після зупинки транспортного засобу, підійшовши до автомобіля представився та запитав у водія, яким виявився ОСОБА_1 , про здійснений ним маневр (обгін перед пішохідним переходом) та повідомив про те, що обгін за 50 метрів до пішохідного переходу заборонений (а.с.20 - диск).

Однак водій вказував на те, що він здійснив обгін перед пішохідним переходом і відразу забажав відеодоказ про його правопорушення. На це, поліцейський запропонував водію почати розгляд справи для недопущення порушення процедури розгляду справи. І повідомивши дату та місце розгляду справи відносно водія, роз`яснив йому права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачені статтею 268 КУпАП та статтею 63 Конституції України, запитав чи зрозумілі права водію. На що водій вказав, що права йому зрозумілі (а.с.20 - диск).

Після цього, поліцейський разом з водієм переглянули відеозапис на якому зафіксовано подію за участю автомобіля позивача. Під час спільного перегляду відеозапису, водій пояснював, що йому було не відомо скільки метрів було до пішохідного переходу коли він почав обгін, а поліцейський зазначив, що водій здійснив обгін ближче ніж за 50 метрів до пішоходного переходу (а.с.20 - диск).

Потім поліцейський пред`явив водію вимогу про надання водійського посвідчення, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов`язкового страхування. Водій відмовляючись пред`явити вказані документи попросив ще раз показати йому відеозапис. І під час повторного перегляду, водій стверджував, що здійснив обгін до пішохідного переходу. Після чого поліцейський знову попросив водія надати посвідчення водія і отримавши документи, запитав у водія адресу його проживання. Після чого поліцейський повідомив водія, про порушення водієм пункту 14.6 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність у виді штрафу у розмірі 425 гривень і повідомив, що таке стягнення буде до нього застосоване. Після чого поліцейський склав постанову і вручив її копію позивачу (а.с. 20 - диск).

І вважаючи, що склад правопорушення в його діях відсутній та те, що відповідач незаконно розглянув справу за його відсутністю та за відсутністю доказів правопорушення, не опитавши присутніх свідків та відмовивши йому у клопотанні, незаконно розглянувши справу на місці зупинки ОСОБА_1 оскаржив вказану постанову до Рубіжанського міського суду Луганської області (а.с.1-3).

Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли публічні правовідносини, в межах яких виник спір, у якому позивач як учасник дорожнього руху не погодився із рішенням суб`єкта владних повноважень в особі інспектора патрульної поліції, відповідача, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосував наступні норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:

1. Аргументи позивача, які стосуються порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, в частині розгляду справи на місці, суд вважає серйозними і такими, що заслуговують на окрему увагу суду, оцінюючи які, суд виходить з такого.

Рішенням від 26 травня 2015 року №5-рп/2015, Конституційний Суд України вирішив, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте визначальним у цьому рішенні, про що зазначено у ньому самому є те, що офіційне тлумачення частини 1 статті 276 КУпАП надано в аспекті порушеного у конституційному поданні питання.

А воно, згідно змісту конституційного подання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, яке наведено у пункті 1 цього ж рішення, полягало у тому чи дозволяє частина 1 статті 276 КУпАП здійснювати розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення одразу після складення протоколу про таке правопорушення.

Варто додати, що на той час стаття 258 КУпАП не передбачала, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП або ж іншими словами адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції, міг не складатись.

І тому, про що зазначив Конституційний Суд України у пункті 2.2. свого рішення, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належало до різних стадій адміністративного провадження.

Але при цьому, у пункті 2.3. того ж рішення, Конституційний Суд України аналізуючи положення статті 258 КУпАП вказав на існування так званого „скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення", тобто провадження за адміністративними правопорушеннями, накладання стягнення за якими відбувається саме на місці вчинення адміністративного правопорушення. І перелік таких випадків прямо передбачений статтею 258 КУпАП, тобто коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

З часу прийняття цього рішення Конституційним Судом України, стаття 258 КУпАП була змінена законодавцем, і на момент події, тобто станом на 13 березня 2020 року, вона прямо передбачала у частині 2, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

А згідно з положеннями частини 1 статті 222 КУпАП, саме до компетенції Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 2 статті 122 КУпАП.

Отже, законодавець змінив статтю 258 КУпАП таким чином, що розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП, за загальним правилом, тепер відбувається у так званому „скороченому провадженні", тобто на місці вчинення правопорушення, без складання протоколу.

І хоча частина 5 статті 258 КУпАП передбачає, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол, на випадки притягнення особи до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - це правило не поширюється.

Таким чином, положення частини 1 статті 276 КУпАП, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015, але у зв`язку із зміною законодавства, відповідачем були застосовані правильно, а підстави погодитись із тим, що відповідач не міг розглянути справу позивача на місці вчинення адміністративного правопорушення, при дотриманні процедури розгляду справи - не має.

2. Аргументи позивача про те, що були інші порушення процедури розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення є, і суд оцінюючи їх, виходить з такого.

Позивач вказував на те, що відповідач у порушення процесуальних норм статті 279 КУпАП, розглянув адміністративну справу за його відсутності, а також за відсутністю доказів його правопорушення, не опитавши присутніх свідків та відмовив йому у клопотанні. Але надані суду докази, у вигляді аудіо - відеозапису події (а.с.22 - диск) підтверджують, що відповідач розглянув справу про адміністративне правопорушення за участю ОСОБА_1 , повідомивши йому про дату та місце розгляду справи, не позбавляв позивача можливості скористатись будь-якими своїми правами, які він йому роз`яснив, а процедура розгляду справи, передбачена статтею 279 КУпАП була дотримана повністю. Крім того, наданий суду диск підтверджує, що відповідач представився позивачу, оголосив, яка справа підлягає розгляду відносно нього, роз`яснив позивачу його права, передбачені Конституцією України та Кодексом України про адміністративні правопорушення, заслухав позивача та його клопотання про надання доказів, надав докази і дослідив їх разом з позивачем, також узяв до уваги його пояснення.

Питання, передбачені статтею 268 КУпАП, з тих, які були дотичними до цієї справи відповідач також вирішив, оскільки: розгляд справи належав до його компетенції; протокол чи інші матеріали не складались, а тому їх перевірка не могла бути здійснена; справа розглядалась на місці, тому викликів здійснювати необхідності не було; у додаткових матеріалах потреби не було; клопотання, яке заявив позивач було розглянуто і задоволено. А у опитуванні будь-яких свідків необхідності не було, оскільки позивач такого клопотання не заявив, як і не заявив його суду.

При цьому суд відзначає, що КУпАП не вимагає від відповідача здійснити оформлення якого-небудь документа на підтвердження виконання ним положень статті 268 КУпАП.

3. Щодо правомірності самого рішення суб`єкта владних повноважень, яке оскаржує позивач.

У справах щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони з дотриманням умов, що передбачені частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на письмові та електронні докази, які є в матеріалах справи, суд вважає доведеним факт того, що відповідачем при прийнятті постанови (серія ЕАК №2240390), якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень, умови, що передбачені частиною 2 статі 2 Кодексу адміністративного судочинства України, були дотримані у повному обсязі.

Зокрема, оскільки відповідач: прийняв постанову на підставі, у межах повноважень та у спосіб, як це передбачено частиною другою статті 6, статтею 19, частиною другою статті 120 Конституції України; частиною 1 статті 2, статтею 3, Розділом ІІ, статтею 23, статтями 29-33,35,40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIIІ; пунктом 4 Розділу І, пунктами 2-10 Розділу ІІІ, Розділом ІV «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395; частиною 2 статті 7, статтями 9-12,17-24,27,33-38, частиною 2 статті 122, пунктом п`ятим частини першої статті 213, статтями 217, 222, положеннями статей глави 18, статтями 258, 268, положеннями статей глав 21-23 КУпАП; використовуючи повноваження з метою для якої ці повноваження надані (зокрема, для притягнення винної особи до адміністративної відповідальності); обґрунтовано (оскільки, відповідач урахував усі обставини, що мали значення для правильного розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та прийняв постанову за наслідками її розгляду, які передбачені статтями 9-13, 17-24, 27, 33-38, положеннями глави 18, статтями 278-280 КУпАП); неупереджено, добросовісно та розсудливо (оскільки, відповідач не виявив упередженого ставлення до позивача, вчинив усі процесуальні дії та розсудливо поставився як до пояснень позивача так і заявлених ним клопотань); своєчасно (оскільки, розглянув справу та прийняв постанову про накладення адміністративного стягнення, у передбачені законом строки); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи дискримінації (будь-яких проявів упередженого ставлення до позивача не допущено); з дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 і цілями, на досягнення яких спрямована прийнята постанова (оскільки відповідач застосував адекватне і розумне стягнення); з врахуванням права ОСОБА_1 на участь у процесі розгляду його адміністративної справи та прийняття постанови.

Також суд враховує, що жодних доказів, що підтверджують порушення відповідачем процедури розгляду справи та прийняття постанови, позивачем не надано і не доведено.

Оцінюючи доводи позивача про відсутність доказів вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, тобто відсутності доказів наявності в діях позивача складу цього правопорушення, суд виходить з наступного.

В силу положень частини 2 статті 122 КУпАП, обгін ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті є адміністративним правопорушенням.

Наведені положення підлягають застосуванню у їх взаємозв`язку із положеннями "Обгін заборонено" пункту 14.6. Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, за якими: обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті. Разом з цим суд враховує, що в силу положень пункту 1.10. тих же Правил дорожнього руху, "обгін" - це випередження одного або кількох транспортних засобів, пов`язане з виїздом на смугу зустрічного руху; а "пішохідний перехід" - це у тому числі й ділянка проїзної частини, що призначена для руху пішоходів через дорогу, яка позначаються дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. При цьому за відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками.

А якщо водій порушить це правило, така дія вважається порушенням правил обгону, а тому й адміністративним правопорушенням.

З огляду на зміст оскаржуваної постанови та наданого суду доказу у вигляді аудіо-відеозапису події, яка відбулась (запис з обох технічних засобів - відеореєстратор, закріплений на службовому автомобілі та пояснення позивача, зафіксовані на відеокамерах, закріплених на форменому одязі поліцейських), суд не має будь-яких обґрунтованих сумнівів у тому, що 13 березня 2020 року, ОСОБА_1 знаходячись у місті Рубіжне, по проспекту Б.Хмельницького 98, керуючи автомобілем марки "ВАЗ", модель "21099", номерний знак: НОМЕР_1 , дійсно здійснив обгін ближче ніж за 50 метрів перед пішохідним переходом у населеному пункті.

Тобто суд погоджується із тим, що в діях ОСОБА_1 дійсно був склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП.

Оскільки під час руху у місті Рубіжне Луганської області, керучи автомобілем прямо, безпосередньо перед пішохідним переходом, що був належним чином обладнаний вказаними дорожними знаками, позивач здійснив випередження одного транспортного засобу, з виїздом на смугу зустрічного руху. Суд урахував, що поліцейський будь-яких замірів відстані до пішоходного переходу не робив, але у події, що відбулась, суд також не бачить у цьому необхідності, оскільки обгін, що зафіксовано на диску, дійсно мав місце безпосередньо перед пішохідним переходом, а тому ближче ніж за 50 метрів до нього.

Таким чином, зважаючи на все вище викладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю, а постанову відповідача слідзалишити без змін.

Отже, керуючись положеннями статей 1,2,7,9,12,14-1,23,33,122,217,222,245-252,254-256,268,276-280,283,284,287-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, положеннями статей 2,4,6,12,32,72-90,241-243,255,257-263,286,292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського роти 2 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Борівського Дмитра Геннадійовича, про скасування постанови (серія ЕАК № 2240390 від 13 березня 2020 року) про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП і закриття справи про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення, а постанову (серія ЕАК № 2240390 від 13 березня 2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень) залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання повного судового рішення до Першого апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області.

Повний текст рішення складено 03 квітня 2020 року.

Суддя Д.С. Коваленко