Справа № 620/3790/19
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 березня 2020 року м. Чернігів Справа № 620/3790/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України про скасування наказів, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), та ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 ) звернулись до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України, в якому просять суд:

1. Скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 29.10.2015 №252 по стройовій частині.

2. Скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 20.11.2015 №1065 про результати службового розслідування по факту самовільного залишення частини військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період солдатом ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 ).

3. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) щодо відмови ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у виплаті грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців безвісно відсутніх.

4. Зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 грошове забезпечення сім`ям військовослужбовців безвісно відсутніх за період з 29.10.2015 по 22.07.2017, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх».

В обґрунтування позовних вимог позивачі послались на той факт, що підставою для виключення військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину, зі списків особового складу наказами по стройовій частині є повідомлення органів досудового розслідування, прокуратури, суду. Однак на даний час, як і на день винесення оскаржуваних наказів, повідомлення органів досудового розслідування, прокуратури, суду - відсутнє, тобто виключення зі списків особового складу солдата ОСОБА_4 є протиправним. Також позивачі зазначили, що в рамках розслідування кримінального провадження №0000865 Штабом Антитерористичного центру при СБУ було надано відповідь від 07.04.2016 №33-3685 про те, що ОСОБА_4 на даний час значиться як зниклий безвісти в районі проведення антитерористичної операції. 11.07.2017 рішенням Малинського районного суду Житомирської області у справі №283/1161/17 було встановлено факт, що ОСОБА_4 є безвісно відсутнім. Враховуючи наведене, вважають, що оскаржувані накази та дії відповідача є протиправними, а позивачі мають право на грошове забезпечення сім`ям військовослужбовців безвісно відсутніх за період з 29.10.2015 по 22.07.2017, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх».

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 08.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк, з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву або заяви про визнання позову.

Військовою частиною НОМЕР_1 , в межах встановленого судом строку, подано до суду відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на той факт, що наявність в оскаржуваному наказі командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2015 №252 формулювання «який самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 29 жовтня 2015 року» жодним чином не суперечить пункту 34.4 розділу XXXIV Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260. Вказана норма не містить обов`язку командира військової частини встановлювати обставини, за яких військовослужбовець самовільно залишив військову частину, а встановлює імперативну вимогу призупинення всіх виплат з метою попередження надмірного використання бюджетних коштів до дня повернення військовослужбовця. Щодо оскарження наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 20.11.2015 №65 «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення частини військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період солдатом ОСОБА_4 » відповідач зазначив, що службове розслідування було проведено у строк, визначений пунктом 1.6 Інструкції №82, з отриманням пояснень від свідків події у відповідності до пункта 2.2 Інструкції №82. Крім того, у військовій частині НОМЕР_1 було проведено додаткове службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_4 , яким не встановлено протиправних дій посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати грошового забезпечення солдата військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період кулеметника відділення снайперів взводу снайперів ОСОБА_4 . Щодо стягнення виплат відповідач вважає, що оскільки на момент подання заяви ОСОБА_1 10.10.2019 у Військовій частині НОМЕР_1 були наявні матеріали службових розслідувань, які підтверджували факт самовільного залишення місця служби солдатом ОСОБА_4 , то згідно з частиною 8 постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 підстав для виплати грошового забезпечення членам сім`ї військовослужбовця не встановлено.

Представником позивачів подано до суду відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що очевидним є те, що ОСОБА_4 був протиправно позбавлений волі, або захоплений в полон чи є таким, що загинув, так як військові дії в районі Донецької області є загальновідомим фактом. Також вказав, що відсутність рішення/повідомлення органів досудового розслідування, прокуратури, суду, щодо встановлення вини особи про самовільне залишення військової частини свідчить про незаконність відмови у виплаті відповідної грошової компенсації позивачам.

Відповідачем подано до суду додаткові письмові пояснення, в яких останній зазначив, що з огляду на залишення на посту зброї військовослужбовця, то відносно ОСОБА_4 фактично були відсутні будь-які насильницькі дії щодо примусу останнього для залишення розташування, що свідчить про наявність добровільно вчинених дій з боку останнього, спрямованих на залишення посту. Станом на час винесення оскаржуваних наказів за результатами службового розслідування відповідач діяв у межах наданих йому повноважень та у відповідності до приписів чинного законодавства з урахуванням усіх відомостей, які були у розпорядженні останнього. Фактично причини самовільного залишення ОСОБА_4 бойового посту на даний час є нез`ясованими, а тому відсутні підстави вважати, що висновок Військової частини НОМЕР_1 щодо наявності факту самовільного залишення військовослужбовцем військової частини є помилковим. Крім того зазначив, що оскаржити результати службового розслідування може тільки військовослужбовець, відносно якого проведено службове розслідування, а не члени його сім`ї.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України не скористалась правом на подання до суду письмових пояснень щодо позову.

Учасники справи у судове засідання, призначене на 25.03.2020, не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивачів подав до суду заяву про розгляд справи без його та позивачів участі, представники відповідача та третьої особи причини неявки суду не повідомили.

Судове засідання здійснювалося в порядку, передбаченому частиною 4 статті 229 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, як вбачається з довідки Малинського об`єднаного міського військового комісаріату від 26.12.2018 №1972, ОСОБА_4 з 22.04.2015 по 11.07.2017 був призваний на військову службу по мобілізації (а.с.68).

Судом встановлено, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по особовому складу) від 22.04.2015 №46 солдата ОСОБА_4 призвано та направлено для проходження військової служби у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_3 смт. Десна Чернігівської області (а.с.62).

В подальшому військовослужбовця ОСОБА_4 , після закінчення навчального центру Військової частини пп НОМЕР_4 , було направлено для проходження служби у Військову частину пп НОМЕР_2 , що підтверджується листом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.03.2016 №381 (а.с.64).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.06.2015 №133 вважати таким, що прибув з Військової частини НОМЕР_4 с. Десна Чернігівської області та призначено на посаду солдата військової служби за мобілізацією на особливий період ОСОБА_4 снайпером взводу снайперів роти снайперів (а.с.122).

29.10.2015 молодшим сержантом командиром взводу снайперів ОСОБА_5 під час вечірньої перевірки особового складу взводу снайперів виявлено факт відсутності ОСОБА_4 , у зв`язку з чим подано відповідний рапорт на ім`я командира Військової частини НОМЕР_2 (а.с.71).

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 29.10.2015 №252 військовослужбовця служби за призивом під час мобілізації на особливий період кулеметника відділення снайперів взводу снайперів солдата ОСОБА_4 , який самовільно залишив частину 29.10.2015, знято з продуктів та з усіх видів забезпечення з 29.10.2015 (а.с.70,123).

На підставі рапорту молодшого сержанта ОСОБА_5 відповідачем видано наказ (по стройовій частині) від 30.10.2015 №253 щодо проведення службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_4 (а.с.72).

За результатами службового розслідування відповідачем складено акт проведення службового розслідування стосовно ОСОБА_4 від 20.11.2015, яким встановлено, що 29.10.2015 військовослужбовець за призовом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_4 без поважних причин був відсутній під час проведення вечірньої перевірки відділення снайперів взводу снайперів в районі виконання підрозділом завдань в зоні АТО на території Донецької області. Пошуки даного військовослужбовця на території базового збору результатів не дали, на мобільний телефон солдат ОСОБА_4 не відповідав. Про даний випадок тимчасово виконуючий обов`язки командира взводу снайперів молодший сержант ОСОБА_5 невідкладно доповів рапортом на ім`я командира Військової частини НОМЕР_2 . Також в акті зазначено, що з пояснень військовослужбовців ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 стало відомо, що 29.10.2015 солдат ОСОБА_4 приблизно о 20 год. 30 хв. самовільно залишив розташування взводу снайперів в районі виконання підрозділом завдань в зоні АТО на території Донецької області та вибув у невідомому напрямку. Отже з 29.10.2015 ОСОБА_4 знаходиться поза межами району розташування Військової частини НОМЕР_2 без поважних причин, що має ознаки самовільного залишення військовослужбовцем частини за місцем служби. Враховуючи наведене, запропоновано за самовільне залишення місця військової служби військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період солдата ОСОБА_4 позбавити премії за жовтень 2015 року у повному обсязі; командиру взводу снайперів підготувати повідомлення до військової прокуратури про кримінальне правопорушення, вчинене солдатом ОСОБА_4 (а.с.73-74).

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 20.11.2015 №1065 «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення частини військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_4 » за самовільне залишення місця військової служби військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період солдата ОСОБА_4 позбавлено премії за жовтень 2015 року у повному обсязі та зобов`язано командира взводу снайперів підготувати повідомлення до військової прокуратури про кримінальне правопорушення, вчинене солдатом ОСОБА_4 (а.с.79-80).

Як вбачається з наказу командира 1 окремої танкової бригади (по особовому складу) від 17.11.2015 №130-РС, у відповідності до частини 9 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, солдата військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період кулеметника взводу снайперів роти снайперів ОСОБА_4 було увільнено від займаної посади і зараховано в розпорядження командира 1 танкової бригади з 13.11.2015 (а.с.126).

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.11.2015 №271, у відповідності частини 9 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України 10.12.2008 №1153/2008, солдата військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період кулеметника взводу снайперів роти снайперів ОСОБА_4 було увільнено від займаної посади і зараховано в розпорядження командира 1 танкової бригади з 13.11.2015 (а.с.125).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.11.2017 №121, у відповідності статті 247 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, на підставі наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 12.10.2017 №201-PC, телеграми оперативного командування «Північ» від 08.11.2017 №502/2/4/2/2316, солдата ОСОБА_4 , кулеметника відділення снайперів взводу снайперів Військової частини НОМЕР_1 , визнаного безвісно відсутнім рішенням Малинівського районного суду Житомирської області від 11.07.2017 №283/1164/17, виключено зі списків особового складу Збройних Сил України (а.с.67,124).

Також судом встановлено, що 18.12.2015 до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесено повідомлення ОСОБА_3 , що у період часу з 27.10.2015 по теперішній час відсутній зв`язок з ОСОБА_4 , який знаходиться в зоні АТО, а саме: с. Катеринівка Костянтинівського району Донецької області, кримінальне провадження №0000865 за фактом зникнення солдата ОСОБА_4 в районі проведення АТО з правовою кваліфікацією - частина 1 статті 115 Кримінального кодексу України (а.с.63).

В рамках розслідування кримінального провадження №0000865 Штабом Антитерористичного центру при Службі безпеки України листом від 07.04.2016 №33/8-3685 повідомлено Слідче управління ГУ НП в Житомирській області, що, за інформацією, яка надійшла до Об`єднаного центру з координації пошуку, звільнення незаконно позбавлених волі осіб, заручників та встановлення місцезнаходження безвісті зниклих в районі проведення АТО, ОСОБА_4 значиться як зниклий безвісті в обліку військовослужбовців та цивільних осіб, які були протиправно позбавлені волі або зникли безвісті в районі проведення антитерористичної операції (а.с.65).

11.07.2017 рішенням Малинського районного суду Житомирської області у справі №283/1161/17 задоволено заяву ОСОБА_3 та визнано ОСОБА_4 безвісно відсутнім. Рішення набрало законної сили 22.07.2017 (а.с.66).

13.03.2019 Військовою частиною НОМЕР_5 , за результатами опрацювання звернення матері колишнього військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 від 15.02.2019 щодо невиплати грошового забезпечення безвісно зниклому ОСОБА_4 , на ім`я начальника штабу першого заступника Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » направлено лист №116/14/3/286, яким запропоновано повторно призначити службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_4 та за результатами службового розслідування прийняти управлінські рішення (а.с.127).

Військовою частиною НОМЕР_6 , на виконання розпорядження начальника штабу першого заступника Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 13.03.2019 №116/14/3/286 та з метою підтвердження або спростування статусу колишнього військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 в період з 29.10.2015 по 11.07.2017, командиру Військової частини НОМЕР_1 наказано повторно призначити службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_4 та за результатами службового розслідування прийняти управлінські рішення (а.с.128).

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.03.2019 №296 «Про призначення службового розслідування» у Військовій частині НОМЕР_1 було проведено додаткове службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_4 , за результатами якого складено акт службового розслідування з метою встановлення причин та обставин самовільного залишення військової частин солдатом ОСОБА_4 від 24.03.2019, яким встановлено, що: з 29.10.2015 солдата ОСОБА_4 було визнано таким, що самовільно залишив військову частину, і знято з усіх видів забезпечення; з 13.11.2015 солдата ОСОБА_4 увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира 1 окремої танкової бригади; з 08.11.2017 солдата ОСОБА_4 виключено зі списків особового складу Збройних Сил України. Обставин та причин, за яких солдат ОСОБА_4 залишив військову частину, розслідуванням з`ясувати не вдалося, оскільки весь особовий склад, з яким проходив службу солдат ОСОБА_4 , був звільнений з лав Збройних Сил України (а.с.129,132-134).

Листом №235/1/24-2019 на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 Слідче управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в рамках розслідування кримінального провадження від 18.12.2015 №0000865 за фактом зникнення безвісті військовослужбовця ОСОБА_4 просило вжити заходів для витребування матеріалів службового розслідування з архіву та надати копії всіх наявних матеріалів за фактом самовільного залишення військової частини (зникнення безвісті) ОСОБА_4 (а.с.130-131).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 29.03.2019 №228 «Про результати службового розслідування», зокрема, наказано начальнику стройової частини відділення персоналу штабу Військової частини НОМЕР_1 копії матеріалів службового розслідування направити до Головного управління Національної поліції в Житомирській області для прийняття процесуальних рішень (а.с.136-137).

Листом від 02.04.2019 №850 наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2019 №228 та копії матеріалів службового розслідування до нього стосовно військовослужбовця ОСОБА_4 направлено до Головного управління Національної поліції в Житомирській області (а.с.138).

10.10.2019 ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , звернулась до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату їй грошового забезпечення, належного ОСОБА_4 , із врахуванням його посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавок та інших видів грошового забезпечення. Щодо факту родинних відносин ОСОБА_1 у заяві зазначила, що 19.02.2005 між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було укладено шлюб. 02.10.2008, у період шлюбу, у них народилась спільна донька ОСОБА_2 . 05.02.2014 рішенням Малинського районного суду було розірвано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Одночасно даним рішенням суду було вирішено питання про зміну прізвища відповідача - ОСОБА_11 на ОСОБА_12 . В подальшому ОСОБА_9 було укладено шлюб з ОСОБА_13 , у зв`язку з чим вона змінила своє прізвище з ОСОБА_14 на ОСОБА_15 . Отже інтереси малолітньої дитини ОСОБА_2 представляє її матір ОСОБА_1 . До заяви ОСОБА_1 додано документи на підтвердження викладених обставин та копію банківських реквізитів (а.с.83-84,88-93).

Листом від 28.10.2019 № 702 на ім`я ОСОБА_1 . Військовою частиною НОМЕР_1 у виплаті грошового забезпечення було відмовлено, у зв`язку з тим, що солдата ОСОБА_4 було знято з усіх видів забезпечення, оскільки він самовільно залишив військову частину 29.10.2015, та згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.11.2017 №121 солдат ОСОБА_4 виключений зі списків особового складу Збройних Сил України (а.с.85).

Вважаючи свої права порушеними, позивачі звернулись до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII), Законом України від 24.03.1999 №551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України), Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ), Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 15.03.2004 №82, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 30.03.2004 за №385/8984 (далі - Інструкція №82), постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх».

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1 та 4 статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг врегульовано Законом України від 24.03.1999 №551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України».

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

У відповідності до статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Порядок звільнення військовослужбовців із розташування військової частини регламентується статтями 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

При цьому статтею 340 вказаного Статуту встановлено, що особовому складові чергової зміни під час несення бойового чергування заборонено, зокрема, самовільно залишати бойовий пост чи інше місце несення бойового чергування.

Суд зазначає, що залишення військовослужбовцем без відповідного дозволу території розташування військової частини або місця служби, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин є грубим порушенням військової дисципліни, яке може призвести до зниження рівня бойової готовності військової частини та якості бойового чергування.

Самовільним є таке залишення частини або місця служби, що вчинене без дозволу начальника (командира), який, згідно з законодавством, уповноважений надавати такий дозвіл.

Отже військова служба є особливим видом служби, яка покладає на військовослужбовців обов`язки щодо неухильного дотримання законодавства України та наказів безпосереднього керівництва, а також доведення до відома останнього усіх обставин, що стосуються виконання ним службових обов`язків.

Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку), врегульовані Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 15.03.2004 №82, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 30.03.2004 за №385/8984 (далі - Інструкція №82, в редакції, чинній на час проведення службового розслідування).

Відповідно до пункту 1.2. розділу 1 Інструкції №82 службове розслідування проводиться у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду; невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичної сили, зброї або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільного населення; порушення правил несення вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити тяжкі наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб. Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Пунктом 1.5 Інструкції №82 передбачено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. У наказі зазначаються підстави для призначення розслідування, особа (якщо вона встановлена), стосовно якої воно має бути проведено, термін проведення та посадові особи, яким доручено його провадження. Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником) чи доручено іншій посадовій особі.

Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено посадовою особою, якою він призначений, або старшим начальником, але не більше як на один місяць. У термін службового розслідування не включається час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці або на лікуванні (пункт 1.6 Інструкції №82).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рапорту молодшого сержанта ОСОБА_5 відповідачем видано наказ (по стройовій частині) від 30.10.2015 №253 щодо проведення службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_4 (а.с.72).

За результатами службового розслідування складається акт, у якому, крім положень, що визначені пунктом 3 цієї Інструкції, обов`язково зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування; підстави службового розслідування; час, місце, суть порушення, який нормативний акт порушено (його назва, дата прийняття); обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність чи знімають вину; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення; пропозиція щодо притягнення винних осіб до відповідальності; інші заходи, які пропонується здійснити (пункт 4.1 Інструкції №82).

Відповідно до пункту 4.2 - 4.3 Інструкції №82 акт службового розслідування підписується особами, якими воно проводилося. Кожен учасник розслідування має право викласти свою окрему думку. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд посадовій особі, яка призначила розслідування. До акта додаються всі матеріали розслідування.

Посадова особа, яка призначала службове розслідування, розглядає у 10-денний термін акт та всі інші матеріали службового розслідування і приймає відповідне рішення (пункт 5.1 Інструкції № 82).

Як встановлено судом вище, за результатами службового розслідування відповідачем складено акт проведення службового розслідування стосовно ОСОБА_4 від 20.11.2015, яким встановлено, що 29.10.2015 військовослужбовець за призовом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_4 без поважних причин був відсутній під час проведення вечірньої перевірки відділення снайперів взводу снайперів в районі виконання підрозділом завдань в зоні АТО на території Донецької області. Пошуки даного військовослужбовця на території базового збору результатів не дали, на мобільний телефон солдат ОСОБА_4 не відповідав. Про даний випадок тимчасово виконуючий обов`язки командира взводу снайперів молодший сержант ОСОБА_5 невідкладно доповів рапортом на ім`я командира Військової частини НОМЕР_2 . Також в акті зазначено, що з пояснень військовослужбовців ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 стало відомо, що 29.10.2015 солдат ОСОБА_4 приблизно о 20 год. 30 хв. самовільно залишив розташування взводу снайперів в районі виконання підрозділом завдань в зоні АТО на території Донецької області та вибув у невідомому напрямку. Отже з 29.10.2015 ОСОБА_4 знаходиться поза межами району розташування Військової частини НОМЕР_2 без поважних причин, що має ознаки самовільного залишення військовослужбовцем частини за місцем служби (а.с.73-74).

Разом з тим, як вбачається з наявних в матеріалах справи пояснень військовослужбовців ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , останні по суті заданих їм питань пояснили, що 29.10.2015 під час проведення вечірньої перевірки було виявлено відсутність ОСОБА_4 . Командиром взводу снайперів наказано перевірити у інших підрозділах, але пошуки ОСОБА_4 результату не дали (а.с.75-78).

Враховуючи наведене та інші встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відсутність доказів, які б підтверджували самовільне залишення розташування взводу снайперів в районі виконання підрозділом завдань в зоні АТО на території Донецької області солдатом ОСОБА_4 приблизно о 20 год. 30 хв. 29.10.2015.

Відповідачем у додаткових письмових поясненнях зазначено, що з огляду на залишення на посту зброї військовослужбовця, то відносно ОСОБА_4 фактично були відсутні будь-які насильницькі дії щодо примусу останнього для залишення розташування, що свідчить про наявність добровільно вчинених дій з боку останнього, спрямованих на залишення посту.

Водночас суд відхиляє вказані твердження відповідача, оскільки матеріалами службового розслідування не встановлено та матеріалами адміністративної справи не підтверджено, що солдатом ОСОБА_4 було залишено на посту зброю, а отже відсутні підстави вважати, що відносно ОСОБА_4 фактично були відсутні будь-які насильницькі дії щодо примусу останнього для залишення розташування, що свідчить про наявність добровільно вчинених дій з боку останнього, спрямованих на залишення посту.

Щодо посилання відповідача у додаткових письмових поясненнях на той факт, що причини самовільного залишення ОСОБА_4 бойового посту на даний час є нез`ясованими, а тому відсутні підстави вважати, що висновок Військової частини НОМЕР_1 щодо наявності факту самовільного залишення військовослужбовцем військової частини є помилковим, суд зазначає, що не з`ясування таких причин, а також відсутність доказів, які б підтверджували самовільне залишення розташування взводу снайперів в районі виконання підрозділом завдань в зоні АТО на території Донецької області солдатом ОСОБА_4 , свідчить саме про відсутність підстав для висновку про самовільне залишення військовослужбовцем військової частини.

Також суд враховує, що обставини та причини, за яких солдат ОСОБА_4 залишив військову частину, не вдалося з`ясувати і під час додаткового службового розслідування, оскільки весь особовий склад, з яким проходив службу солдат ОСОБА_4 , був звільнений з лав Збройних Сил України.

Крім того і розслідуванням в рамках кримінального провадження №0000865 встановлено, що ОСОБА_4 значиться як зниклий безвісті в обліку військовослужбовців та цивільних осіб, які були протиправно позбавлені волі або зникли безвісті в районі проведення антитерористичної операції.

Розглядаючи дану справу, суд також враховує, що солдат ОСОБА_4 у момент його зникнення безвісті знаходився в районі бойових дій при виконанні підрозділом завдань в зоні АТО на території Донецької області.

Посилання відповідача у додаткових пояснення на той факт, що оскаржити результати службового розслідування може тільки військовослужбовець, відносно якого проведено службове розслідування, а не члени його сім`ї, суд також відхиляє, оскільки оскаржувані накази безпосередньо впливають на права та інтереси позивачів, в тому числі і неповнолітньої дитини.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування наказів командира Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 29.10.2015 №252 по стройовій частині щодо зняття з усіх видів забезпечення солдата ОСОБА_4 , кулеметника відділення снайперів взводу снайперів, який самовільно залишив частину 29.10.2015, та від 20.11.2015 №1065 «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення частини військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період солдатом ОСОБА_4 », і задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) щодо відмови ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у виплаті грошового забезпечення, як сім`ї військовослужбовця безвісно відсутнього, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 6-1 статті 18 Закону №2011-ХІІ членам сімей військовослужбовців, які проходять військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», гарантується виплата грошового забезпечення цих військовослужбовців у разі неможливості ними його отримання під час участі у бойових діях та операціях. У такому разі виплата грошового забезпечення здійснюється членам сімей військовослужбовців, зазначеним у пункті 6 статті 9 цього Закону.

За приписами абзацу 1 пункту 6 статті 9 Закону №2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Згідно з абзацом 2 пункту 6 статті 9 Закону №2011-XII дія цього пункту не поширюється на тих на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

На виконання абзацу 1 пункту 6 статті 9 Закону № 2011-ХІІ Кабінетом Міністрів України 30.11.2016 прийнято постанову №884, якою затверджено Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - Порядок №884).

Відповідно до вимог пункту 4 вказаного Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації). До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Матеріалами справи підтверджується, що позивачами дотримано вимоги пункту 4 Порядку №884.

Пунктом 5 Порядку №884 передбачено, що командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі. У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Як вбачається з листа Військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2019 №702 підставою для відмови у виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення ОСОБА_4 став той факт, що солдата ОСОБА_4 було знято з усіх видів забезпечення, оскільки він самовільно залишив військову частину 29.10.2015, та згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.11.2017 №121 солдат ОСОБА_4 виключений зі списків особового складу Збройних Сил України (а.с.85).

Разом з тим судом скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 29.10.2015 №252 по стройовій частині щодо зняття з усіх видів забезпечення солдата ОСОБА_4 , кулеметника відділення снайперів взводу снайперів, який самовільно залишив частину 29.10.2015.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 є матір`ю солдата ОСОБА_4 (а.с.94-99), а малолітня дитина ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , є дочкою солдата ОСОБА_4 (а.с.88-93).

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачі мають право на виплату їм грошового забезпечення солдата ОСОБА_4 , в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, з дня його зникнення 29.10.2015 до визнання його у встановленому законом порядку безвісно відсутнім 22.07.2017 (набрало законної сили рішення Малинського районного суду Житомирської області від 11.07.2017 у справі №283/1161/17).

Отже відповідач протиправно відмовив ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у виплаті грошового забезпечення, як сім`ї військовослужбовця безвісно відсутнього, у зв`язку з чим суд задовольняє позовні вимоги у цій частині.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 грошове забезпечення, як сім`ї військовослужбовця безвісно відсутнього, за період з 29.10.2015 по 22.07.2017, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», то остання також підлягає задоволенню, оскільки є похідною від позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача, яку суд задовольнив.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно з частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду правомірності своїх рішень та дій.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання до суду адміністративного позову у даній справі позивачами сплачено по 1536,80 грн. кожною, що підтверджується квитанціями від 10.12.2019 №N1D2R3544M та №N1D2R3561M (а.с.10).

Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, то суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 судовий збір по 1536,80 грн. кожній.

Керуючись статтями 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України про скасування наказів, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 29.10.2015 №252 по стройовій частині щодо зняття з усіх видів забезпечення солдата ОСОБА_4 , кулеметника відділення снайперів взводу снайперів, який самовільно залишив частину 29.10.2015.

Скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 20.11.2015 №1065 «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення частини військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період солдатом ОСОБА_4 ».

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) щодо відмови ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у виплаті грошового забезпечення, як сім`ї військовослужбовця безвісно відсутнього.

Зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 грошове забезпечення, як сім`ї військовослужбовця безвісно відсутнього, за період з 29.10.2015 по 22.07.2017, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського окружного адміністративного суду або до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду у повному обсязі виготовлено 02.04.2020.

Позивач: ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_7 ).

Позивач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_8 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_9 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України (просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, код ЄДРПОУ - 00034022).

Суддя В.В. Падій