Справа № 300/913/19
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/913/19 пров. № А/857/152/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Гавгун С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, визнання протиправною і скасування постанови, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Панікар І.В. ,

час ухвалення рішення - 16:11:40,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення - 26.11.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області, яким просив визнати незаконними дії відповідача щодо проведення інспекційного відвідування, в тому числі отримання пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 15.03.2019 року, та визнати незаконною і скасувати постанову про накладення штрафу за порушення вимог законодавства про працю від 11.04.2019 року № ІФ645/1675/АВ/П/ПТ/ТД-ФС.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року позов задоволено частково: визнано незаконною та скасовано постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 11.04.2019 року № ІФ645/1675/АВ/П/ПТ/ТД-ФС; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідачем не доведено порушення позивачем вимог трудового законодавства в частині не укладення трудового договору з працівниками, що на переконання суду є достатньою передумовою для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконною та скасування постанови Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 11.04.2019 року № ІФ645/1675/АВ/П/ПТ/ТД-ФС. В той же час, на думку суду, необґрунтованими є твердження позивача щодо протиправності дій відповідача в частині не ознайомлення його з підставою проведення інспекційного заходу та отримання пояснення у його найманих працівників без вручення примірника направлення на перевірку, оскільки відповідно до п. 11 «Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Порядок № 295) інспектори праці за наявності посвідчення мають право без попереднього повідомлення під час проведення інспекційних відвідувань ставити питання працівникам, що стосуються законодавства про працю та отримувати від них пояснення. Також суд зазначив, що однією із підстав для проведення перевірки згідно з пп. 3 п. 5 Порядку № 295 є рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту. Підсумувавши викладене, суд зазначив, що законодавство не обмежує контролюючий орган у обсязі законних джерел для отримання інформації, необхідної керівнику такого органу для прийняття рішення щодо проведення інспекційного заходу, водночас рішення керівника є підставою для такої перевірки, а тому не є обов`язком контролюючого органу довести джерело інформації як підставу перевірки до суб`єкта, у якого здійснюється інспекційний захід про наявність підстави для проведення такого заходу.

Рішення в частині відмови у задоволенні позову в апеляційному порядку оскаржив позивач. Вважає, що суд порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував обставини, що мали значення для вирішення справи і висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить скасувати рішення в даній частині і ухвалити нове, яким позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що Порядок № 295, на який посилається суд першої інстанції, не містить поняття «попереднє повідомлення», проте воно регламентоване ч. 4 ст. 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), згідно з якою розуміється, зокрема, інформування суб`єкта господарювання про проведення відповідного заходу контролю не пізніше, ніж за десять днів до його початку. На переконання позивача, ознайомлення об`єкта перевірки чи його представника з підставою її проведення, надання копії відповідного посвідчення (правлення) та реєстрації в книзі перевірок, на переконання позивача, не можна вважати повідомленням про проведення перевірки в розумінні наведеної норми. Також позивач зазначає, що відповідно до вимог ст. ст. 6, 10 Закону № 877-V інспектор не має права проводити перевірку без отримання допуску керівника об`єкта перевірки, пред`явлення посвідчення (направлення), вручення його копії, роз`яснення прав та обов`язків представнику об`єкта перевірки, внесення відповідного запису до книги реєстрації перевірок, а об`єкт перевірки повинен ознайомитись з її підставою. Однак всупереч вимогам наведених норм інспектор на вимогу його представника відмовився повідомити підставу перевірки, перелік яких визначений ч. 1 ст. 6 Закону № 877-V, чим позбавив його можливості оцінити законність інспекційного відвідування та, відповідно, наявність підстав для допуску до його проведення. Відповідач не надав такої інформації і під час розгляду справи судом, що, на думку позивача, дає підстави вважати про відсутність передбачених законом підстав для проведення спірного інспекційного відвідування. Підсумовуючи викладене вище, позивач вважає, що дане інспекційне відвідування було проведене посадовою особою Управління Держпраці в Івано-Франківській області з грубими порушеннями вимог ст. ст. 6, 7, 10 Закону № 877-V та п. 10 Порядку № 295, а тому відповідні дії є протиправними.

Рішення в частині задоволення позову не оскаржене, тому відповідно до норм ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України в апеляційному порядку не переглядається.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, на підставі наказу Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 15.03.2019 року № 412-Д про проведення інспекційних відвідувань, виданого згідно з пп. 3 п. 5 Порядку № 295, розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 року № 649-р, та направлення від 15.03.2019 року, інспектором праці Степанковою В.Г. в період 15-19.03.2019 року було проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за місцем здійснення підприємницької діяльності - складському приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами інспекційного відвідування складено акт від 19.03.2019 року № ІФ645/1675/АВ, яким встановлено порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України та постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», а саме під час інспекційного відвідування виявлено, що працівники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виконували роботу без укладення трудового договору, відповідно не підлягали загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а також встановлено не повідомлення органу Державної фіскальної служби про прийняття працівників на роботу до початку роботи за укладеним трудовим договором. Вказаний акт підписано позивачем, однак із наданням зауважень та заперечень на шести аркушах.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про правомірність оскаржуваних дій відповідача щодо проведення інспекційного відвідування з таких підстав.

Відповідно до ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким органом є Державна служба України з питань праці (Держпраці).

Відповідно до ст. 1 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 7 Закону № 877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення). Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання. Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.

Статтею 10 Закону № 877-V визначено, що суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право, серед іншого: бути поінформованим про свої права та обов`язки; вимагати від посадових осіб органу державного нагляду (контролю) додержання вимог законодавства; перевіряти наявність у посадових осіб органу державного нагляду (контролю) службового посвідчення та посвідчення (направлення) і одержувати копію посвідчення (направлення) на проведення планового або позапланового заходу; не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо, зокрема: державний нагляд (контроль) здійснюється з порушенням передбачених законом вимог щодо періодичності проведення таких заходів; посадова особа органу державного нагляду (контролю) не надала копії документів, передбачених цим Законом, або якщо надані документи не відповідають вимогам цього Закону; бути присутнім під час здійснення заходів державного нагляду (контролю), залучати під час здійснення таких заходів третіх осіб; одержувати та ознайомлюватися з актами державного нагляду (контролю); надавати органу державного нагляду (контролю) в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта; вимагати припинення здійснення заходу державного нагляду (контролю) у разі, зокрема, з`ясування посадовими особами під час здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) питань, інших ніж ті, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення такого заходу.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, як зазначено вище, був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Пунктом 14 Порядку № 295 визначено права об`єкта інспекційного відвідування, аналогічні тим, що передбачені ст. 10 Закону № 877-V.

Також колегія суддів враховує, що вичерпний перелік підстав для проведення органами Держпраці інспекційного відвідування визначений ст. 6 Закону № 877-V та п. 5 Порядку № 295.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону № 877-V суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Проаналізувавши зміст наведених вище норм законодавства, колегія суддів зазначає, що ними, серед іншого, передбачено безумовні права суб`єкта господарювання (об`єкта контролю) до початку інспекційного відвідування знати про підставу його призначення, отримати документи, які є умовою початку перевірки посадовими особами органу контролю, бути поінформованим про свої права та обов`язки, бути присутнім під час здійснення заходів контролю, надавати свої пояснення, а також не допускати таких посадових осіб до здійснення заходу контролю чи вимагати припинення його здійснення у випадках, передбачених законодавством, зокрема, якщо посадова особа органу державного контролю не надала копії необхідних документів або якщо надані документи не відповідають вимогам цього Закону, з`ясування посадовими особами під час здійснення позапланового заходу державного контролю питань, інших ніж ті, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення такого заходу.

При цьому, слід наголосити, що право недопуску посадових осіб органу контролю до проведення заходу контролю чи вимоги припинення його здійснення є встановленими законодавством способами захисту суб`єктом господарювання своїх прав та законних інтересів у правовідносинах з цими органами у випадках здійснення заходів контролю, які створюють відповідні правові наслідки, без законних підстав чи з порушеннями встановленої законом процедури (на думку суб`єкта господарювання).

Відповідно, для належної реалізації суб`єктом господарювання таких своїх прав очевидною та обов`язковою є необхідність ознайомлення його органом контролю про підстави такого заходу, надання відповідних документів, роз`яснення прав і обов`язків до початку проведення такого заходу, внаслідок чого суб`єкт господарювання може визначити правомірність проведення заходу та дотримання встановленої законом процедури.

Однак, як встановив суд, всупереч вимогам наведених вище норм інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 15-19.03.2019 року було розпочато та проведено без повідомлення позивача чи уповноваженого ним представника про конкретні підстави контрольного заходу (інспекційного відвідування), а також посадовою особою відповідача не було роз`яснено позивачу відповідні права та обов`язки.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що позивач об`єктивно не мав можливості користуватися правами, передбаченими Законом № 877-V та Порядком № 295, зокрема, не допустити посадову особу відповідача до проведення інспекційного відвідування, що є грубим порушенням встановленого законом порядку та основних принципів проведення інспекційного відвідування.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що законодавство не обмежує контролюючий орган у обсязі законних джерел для отримання інформації, необхідної керівнику цього органу для прийняття рішення щодо проведення інспекційного заходу на підставі пп. 3 п.5 Порядку № 295, підставою для такої перевірки є саме рішення керівника, а також, що у контролюючого органу відсутній обов`язок довести об`єкту контролю джерело інформації як підставу перевірки, колегія суддів зазначає таке.

Як описано вище, підставою проведення спірного інспекційного відвідування був наказ начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 15.03.2019 року № 412-Д «Про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 ».

Як вбачається із змісту цього наказу, правовою підставою його призначення вказано пп. 3 п. 5 Порядку № 295, згідно з яким інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту (за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю; за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю; за інформацією: Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати; ДФС та її територіальних органів про: невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень; факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом; роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника; Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків; працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України «Про відпустки»); роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації; роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів; роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників; за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.

Отже, норма пп. 3 п. 5 Порядку № 295 за своєю суттю є відсилочною і сама по собі не визначає безпосередню підставу проведення інспекційного відвідування, а передбачає лише можливість його призначення за певних умов (підстав), визначених іншими положеннями цього пункту, які описано вище. Тобто в кожному випадку призначення інспекційного відвідування відповідно до вказаної норми повинні існувати конкретні обставини, передбачені п. 5 Порядку № 295. Відповідно, для належної оцінки правомірності призначення інспекційного відвідування об`єкт контролю та суд повинні знати підставу його призначення.

При цьому, враховуючи, що ФОП ОСОБА_1 оспорює наявність підстав проведення інспекційного відвідування, дана обставина належить до питань, які безпосередньо пов`язані з предметом спору і підлягають обов`язковому встановленню і оціненню судом, що, в свою чергу, в силу вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладає на Управління Держпраці у Івано-Франківській області як суб`єкта владних повноважень обов`язок надати відповідні докази в цій частині.

Однак посадова особа Управління Держпраці в Івано-Франківській області інспектор праці Степанкова В.Г. перед початком та в ході проведення спірного інспекційного відвідування та відповідач під час розгляду даної справи судом не вказали безпосередньої підстави призначення перевірки, а саме конкретної інформації, передбаченої п. 5 Порядку № 295. Також відповідач не надав будь-яких пояснень того, чому він не може надати такої інформації з відповідним нормативним обґрунтуванням.

Щодо посилання суду першої інстанції та відповідача на пп. 1 п. 11 Порядку № 295, а також посилання відповідача на положення ст. 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року та п. 8 Порядку № 295, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року встановлено, зокрема, що інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право, серед іншого: безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм. У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків.

Відповідно до пп. 1 п. 11 Порядку № 295 інспектори праці за наявності посвідчення мають право без попереднього повідомлення під час проведення інспекційних відвідувань ставити питання працівникам, що стосуються законодавства про працю та отримувати від них пояснення.

Згідно з абз. 2 п. 8 Порядку № 295 про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Проаналізувавши зміст наведених норм законодавства, колегія суддів зазначає, що ст. 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року чітко передбачено, що інспектори праці для реалізації їх права (повноваження) безперешкодно і без попереднього повідомлення проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції, повинні бути забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження.

Однак, як описано вище, відповідач не навів підстави проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , отже, не довів наявності правдивих підстав його проведення згідно з наказом начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 15.03.2019 року № 412-Д, на підставі якого також було видане відповідне направлення, а тому, на думку колегії суддів, відсутні достатні підстави вважати, що у спірному випадку інспектор праці Степанкова В.Г. була забезпечена відповідними документами, що засвідчували її повноваження на проведення цього відвідування.

Покликання відповідача на ч. 2 ст. 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року та абз. 2 п. 8 Порядку № 295 колегія суддів вважає необґрунтованими і не бере до уваги, оскільки будь-яких вмотивованих пояснень та доказів щодо об`єктивної наявності обставин, які б свідчили, що повідомлення про проведення інспекційного відвідування та підстави його проведення можуть завдати шкоди інспекційному відвідуванню, відповідач суду не надав.

Крім того, норма пп. 1 п. 11 Порядку № 295 передбачає право інспекторів праці за наявності посвідчення без попереднього повідомлення ставити питання працівникам, що стосуються законодавства про працю та отримувати від них пояснення, саме під час проведення інспекційного відвідування, тобто за умови, що таке відвідування розпочате на підставі та в порядку, встановленому законодавством.

Враховуючи описані вище обставини та норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку про те, що дії Управління Держпраці в Івано-Франківській області щодо проведення інспекційного відвідування 15-19.03.2019 року, зокрема, неповідомлення ФОП ОСОБА_1 чи його уповноваженого представника про підстави проведення відвідування та отримання пояснень ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є протиправними.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи платіжних доручень від 22.04.2019 року № 414 та від 17.01.2020 року № 44, ФОП ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання позовної заяви і за подання апеляційної скарги в загальному розмірі 7028,10 грн. (3272,40 грн. + 3755,70 грн.). Судовий збір сплачений в розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір». Оскарженим рішенням суду першої інстанції в зв`язку із частковим задоволенням позову стягнуто на користь позивача судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в розмірі 1351,40 грн.

Таким чином, оскільки апеляційний суд прийняв рішення про задоволення позову ФОП ОСОБА_1 в частині, в якій суд першої інстанції відмовив, то на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці в Івано-Франківській області здійснені ним документально підтверджені судові витрати в розмірі 5676,70 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року у справі № 300/913/19 в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати протиправними дії Управління Держпраці в Івано-Франківській області щодо проведення інспекційного відвідування Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 в період з 15 до 19 березня 2019 року в частині неповідомлення Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 чи його уповноваженого представника про підстави проведення інспекційного відвідування та отримання пояснень від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці в Івано-Франківській області (вулиця Незалежності, 67, місто Івано-Франківськ, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) судові витрати (судовий збір) в розмірі 5676 (п`ять тисяч шістсот сімдесят шість) гривень 70 копійок.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена виключно у випадках, передбачених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 03 квітня 2020 року