Справа № 480/5249/19
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2020-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2020 р. Справа № 480/5249/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про скасування висновку, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України щодо відмови у зміні формулювання причини смерті солдата ОСОБА_2 "травма і причина смерті одержані в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби" (протокол № 2166 від 06.08.2018 р.) на інше "травма і причина смерті солдата контрактної служби ОСОБА_2 , ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби", оформленої листом від 09.08.2019 р. № 3716; скасувати рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, оформленого протоколом № 2166 від 06.08.2018 р., стосовно ОСОБА_2 , відповідно до якого "травма і причина смерті одержані в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби"; зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перегляд висновку ЦВЛК № 2166 від 06.08.2018 р. та зобов`язати Центральну військово-лікарську комісії Збройних Сил України скласти висновок про пов`язаність смерті військовослужбовця ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та п. 21.5 "б" наказу Міністра оборони України від 14.08.2008 р. № 402 про затвердження Положення "Про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України". Позовні вимоги мотивує тим, що її син ОСОБА_2 , 1993 р.н., був мобілізований до лав Збройних Сил України 31.05.2016 р. Під час строкової служби у в/ч НОМЕР_1 з ним було укладено контракт про проходження військової служби і надалі він продовжував її як солдат контрактної служби. Брав участь у бойових діях на Сході України та мав статус ветерана війни учасника бойових дій. За своїм статусом, званням та посадою, умовами контракту солдат ОСОБА_2 мав право вільного пересування, проживання в орендованому житлі поблизу розташування підрозділу та право перебування поза розташуванням військової частини. З 24 травня 2017 року по день загибелі 15 серпня 2017 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 125 від 24.05.2017 р. солдат ОСОБА_2 був направлений у службове відрядження в розпорядження командира ОТУ "Донецьк" керівника АТО на території Донецької та Луганської областей в районі бойового призначення для виконання службових (бойових) завдань та безпосередньо брав участь в АТО, забезпеченні її проведення в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО на території Донецької області, зокрема, Добропільського району в районі с. Золотий Колодязь, де був тимчасово розташований його підрозділ, у зв`язку з чим відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" вважався таким, що виконував обов`язки військової служби. Солдат ОСОБА_2 загинув у результаті протиправних дій особи командного складу частини прапорщика контрактної служби ОСОБА_3 , який у стані алкогольного сп`яніння, керуючи чужим транспортним засобом трактором "Фотон-ТФ200", 15 серпня 2017 року в нічний час, рухаючись територією села Золотий Колодязь, порушив правила дорожнього руху та безпеки експлуатації автотракторної техніки та скоїв наїзд на солдата ОСОБА_2 , який стояв на лівому узбіччі дороги. Від отриманих множинних травм ОСОБА_2 помер на місці ДТП. Відповідно до вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.02.2018 р. у справі № 227/3134/17 смерть ОСОБА_2 настала від злочинних дій іншого військовослужбовця.
На своє звернення з приводу встановлення їй статусу члена сім`ї загиблого та видачу посвідчення про право користування пільгами членів сім`ї військовослужбовця, який загинув під час виконання обов`язків військової служби, отримала відмову, мотивовану тим, що відповідно до висновку Центральної військово-лікарської комісії від 06.08.2018 р. № 2166 травма і причина смерті солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 , 1993 р.н., одержані в результаті нещасного випадку, пов`язані з проходженням військової служби, а не з виконанням обов`язків військової служби чи захистом Батьківщини.
В липні 2019 року позивач звернулася до відповідача, надавши додаткові документи, які не були враховані під час складення первісного висновку, з вимогою переглянути висновок № 2166, оскільки, на її думку, він суперечить об`єктивним обставинам загибелі сина та причинам його смерті, та надати новий висновок про пов`язаність смерті військовослужбовця ОСОБА_2 з виконанням обов`язків військової служби, на що отримала відмову. Вважає, що відповідач безпідставно відмовив їй у перегляді висновку та зміні формулювання причини смерті її сина відповідно до дійсних обставин його загибелі, чим порушив її конституційні права та гарантії на належний соціальний захист. Просить позов задовольнити.
Так, в акті службового розслідування з військової частини НОМЕР_1 по факту дорожньо-транспортної пригоди за участю військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_2 вказано, що події, за яких настала смерть останнього, мали місце поза розташуванням підрозділу, а саме в с. Золотий Колодязь, до місцевого бару в якому прибули винна особа прапорщик ОСОБА_3 та молодший сержант ОСОБА_4 , солдат ОСОБА_2 прибув туди самостійно. Крім того, відповідно до висновку експерта № 232 від 26.09.2017 р. Добропільського відділення судово-медичної експертизи у крові та сечі ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт у концентрації 1,94‰ та 2,30‰ відповідно, що відповідає алкогольному сп`янінню середнього ступеня. При цьому, військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, визначених ч. 4 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Таким чином, проведення часу на власний розсуд за межами військової частини, у стані алкогольного сп`яніння не відноситься до виконання обов`язків військової служби. У зв`язку з цим постанова Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 06.08.2018 р. № 2166 про зв`язок травми та смерті ОСОБА_2 в результаті нещасного випадку, пов`язаного з проходженням військової служби, є законною та обгрунтованою. Просив у задоволенні позову відмовити.
Представник позивача подав заперечення на відзив, в якому зазначив, що висновок відповідача про смерть солдата ОСОБА_2 від нещасного випадку спростовується вироком суду стосовно ОСОБА_3 , з якого вбачається, що ОСОБА_2 загинув внаслідок злочину, вчиненого іншою особою, а не від нещасного випадку. Крім того, що стосується зауваження відповідача про наявність в крові та сечі ОСОБА_2 етилового спирту, зазначає, що смерть останнього настала не від дій, вчинених в стані алкогольного сп`яніння, що також встановлено у судовому рішенні. Вважає, що дії відповідача не грунтуються на вимогах закону, а тому є протиправними.
Вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що син позивачки ОСОБА_2 , 1993 р.н., був мобілізований до лав Збройних Сил України 31.05.2016 р. Під час строкової служби у в/ч НОМЕР_1 з ним було укладено контракт про проходження військової служби і надалі він продовжував її як солдат контрактної служби. Брав участь у бойових діях на Сході України та мав статус ветерана війни учасника бойових дій. За своїм статусом, званням та посадою, умовами контракту солдат ОСОБА_2 мав право вільного пересування, проживання в орендованому житлі поблизу розташування підрозділу та право перебування поза розташуванням військової частини. З 24 травня 2017 року по день загибелі 15 серпня 2017 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 125 від 24.05.2017 р. солдат ОСОБА_2 був направлений у службове відрядження в розпорядження командира ОТУ "Донецьк" керівника АТО на території Донецької та Луганської областей в районі бойового призначення для виконання службових (бойових) завдань та безпосередньо брав участь в АТО, забезпеченні її проведення в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО на території Донецької області, зокрема, Добропільського району в районі с. Золотий Колодязь, де був тимчасово розташований його підрозділ, у зв`язку з чим відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" вважався таким, що виконував обов`язки військової служби (а.с.10,11,12,18,22).
Солдат ОСОБА_2 загинув у результаті протиправних дій особи командного складу частини прапорщика контрактної служби ОСОБА_3 , який у стані алкогольного сп`яніння, керуючи чужим транспортним засобом трактором "Фотон-ТФ200", 15 серпня 2017 року в нічний час, рухаючись територією села Золотий Колодязь, порушив правила дорожнього руху та безпеки експлуатації автотракторної техніки та скоїв наїзд на солдата ОСОБА_2 , який стояв на лівому узбіччі дороги. Від отриманих множинних травм ОСОБА_2 помер на місці ДТП. Відповідно до вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.02.2018 р. у справі № 227/3134/17 смерть ОСОБА_2 настала від злочинних дій іншого військовослужбовця (а.с.15,16-17).
Відповідно до висновку Центральної військово-лікарської комісії від 06.08.2018 р. № 2166 травма і причина смерті солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 , 1993 р.н., одержані в результаті нещасного випадку, пов`язані з проходженням військової служби (а.с.21).
В липні 2019 року позивач звернулася до відповідача, надавши додаткові документи, з вимогою переглянути висновок № 2166 та надати новий висновок про пов`язаність смерті військовослужбовця ОСОБА_2 з виконанням обов`язків військової служби.
Листом від 09.08.2019 р. № 3716 відповідач відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 та повідомив, що підстав для перегляду постанови по причинному зв`язку смерті солдата ОСОБА_2 немає (а.с.23).
Суд не погоджується з таким рішенням відповідача та вважає відмову Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України у зміні формулювання причини смерті солдата ОСОБА_2 необгрунтованою з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ст. 2 цього Закону ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон), який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби. Відповідно до ч. 3 ст. 1, ч. 1 ст. 2 Закону військовий обов`язок включає, зокрема, проходження військової служби. Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Загиблий (померлий) військовослужбовець виключається із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) з наступного після загибелі (смерті) дня, військовослужбовець, визнаний у встановленому законом порядку безвісно відсутнім або оголошений померлим, - з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 3 ст. 24 Закону).
Як вбачається з матеріалів справи, син позивачки ОСОБА_2 проходив військову службу за контрактом, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 125 від 24.05.2017 р. був направлений у службове відрядження для виконання службових (бойових) завдань та безпосередньо брав участь в АТО на території Донецької області, зокрема, Добропільського району в районі с. Золотий Колодязь, у зв`язку з чим відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" вважався таким, що виконував обов`язки військової служби.
Солдат ОСОБА_2 загинув у результаті протиправних дій особи командного складу частини прапорщика контрактної служби ОСОБА_3 , що встановлено вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.02.2018 р. у справі № 227/3134/17. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.09.2017 р. № 69 виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с.11,12,16-17,18,19).
Відповідно до вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.02.2018 р. у справі № 227/3134/17 загибель ОСОБА_2 знаходиться в прямому причинному зв`язку зі злочинними діями прапорщика ОСОБА_3 .
За змістом ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, ОСОБА_2 загинув при виконанні обов`язків військової служби під час проходження військової служби в Збройних Силах України за контрактом, перебуваючи у відрядженні в зоні АТО-ООС.
Крім того, пов`язаність причин смерті ОСОБА_2 саме з виконанням обов`язків військової служби, а не з проходженням цієї служби, також вбачається із обставин, встановлених судом у справі № 480/1523/19. Так, у цій справі рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 р., залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2019 р., зокрема, зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_5 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю сина ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби (а.с.41-42,45-46).
На підставі ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
До того ж, загиблий був учасником бойових дій. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Відповідно до п. 3 ч. 4 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 був військовослужбовцем контрактної служби і будь-якого спеціального дозволу командира на вихід за межі частини не потребував (а.с.18). Будь-яких доказів на підтвердження заборони виходу за межі частини без спеціального дозволу матеріали справи не містять.
Таким чином, твердження відповідача про те, що перебування солдата ОСОБА_2 поза військовою частиною не відноситься до виконання обов`язків військової служби, не узгоджується з вимогами Закону, тому не може бути враховане судом.
За таких обставин позивач як мати загиблого під час виконання обов`язків військової служби військовослужбовця має право на соціальний захист шляхом надання пільг, переваг та соціальних гарантій, передбачених чинним законодавством.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Враховуючи, що відповідач, відмовивши позивачці у зміні формулювання причини смерті її сина відповідно до дійсних обставин його загибелі, допустив порушення вимог чинного законодавства, таке рішення не може відповідати приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача скласти висновок про пов`язаність причин смерті військовослужбовця ОСОБА_2 з виконанням обов`язків військової служби є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Скасувати висновок Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, оформлений протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 2166 від 06.08.2018 р., про причинний зв`язок травми і причини смерті ОСОБА_2 з проходженням військової служби.
Зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України скласти висновок про пов`язаність травми і причини смерті військовослужбовця ОСОБА_2 з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та п. 21.5 "б" наказу Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року N 402 "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України".
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Л.М. Опімах