Справа № 420/5076/19
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/5076/19
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Західно-Чорноморського басейного управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на окрему ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень по справі за позовом ОСОБА_1 до Західно-Чорноморського басейного управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства про визнання протиправної бездіяльності щодо відмови у присвоєнні рангу державного службовця та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Західно-Чорноморського басейного управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства (далі Управління), в якому просив суд: визнати бездіяльність Управління щодо відмови у присвоєнні йому рангу державного службовця у відповідності до Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» протиправною; зобов`язати Управління присвоїти йому 7 (сьомий) ранг державного службовця починаючи з 01 травня 2016 року; зобов`язати Управління зарахувати період проходження державної служби в Управлінні починаючи з 01 травня 2016 року до стажу роботи для присвоєння чергового 6 (шостого) рангу державного службовця.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року по справі № 420/5076/19 вказану позовну заяву задоволено частково. Судом визнано протиправною бездіяльність Управління щодо не присвоєння позивачу рангу державного службовця у відповідності до Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII Про державну службу; зобов`язано Управління розглянути питання про присвоєння позивачу чергового рангу згідно Закону України "Про державну службу". В решті позовних вимог було відмовлено.

На виконання рішення суду від 21 жовтня 2019 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист.

11 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в порядку ст.383 КАС України, в якій просив: визнати протиправним рішення Управління, викладеного у листі № 169 від 28 грудня 2019 року, про відсутність підстав присвоєння йому чергового рангу згідно Закону України «Про державну службу»; визнати протиправною бездіяльність Управління щодо не присвоєння йому чергового рангу згідно Закону України «Про державну службу» з урахуванням висновків суду, вказаних у мотивувальній частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 420/5076/19; визнати протиправною бездіяльність Управління щодо порушення гарантій та прав на присвоєння йому належного рангу державного службовця, підтверджених рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 420/5076/19.

Окремою ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року вказану заяву про визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень було задоволено частково. Судом ухвалено визнати протиправною бездіяльність Управління щодо не присвоєння позивачу чергового рангу згідно Закону України «Про державну службу» з урахуванням висновків суду, вказаних у мотивувальній частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 420/5076/19; визнати протиправною бездіяльність Управління щодо порушення гарантій та прав на присвоєння позивачу належного рангу державного службовця, підтверджених рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 420/5076/19.

Суд також, надіслав окрему ухвалу на адресу Управління та Міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли неналежному виконанню рішення суду від 21 жовтня 2019 року.

Також, суд зобов`язав Управління протягом п`ятнадцяти календарних днів з дня набрання ухвалою законної сили повідомити Одеському окружному адміністративному суду про вжиті на виконання ухвали заходи.

В решті вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, відповідач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що ухвала судом першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим апелянт просив її скасувати.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Так, приймаючи спірну окрему ухвалу суд першої інстанції зазначив, що ним у мотивувальній частині рішення від 21 жовтня 2019 року зроблено висновок про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Управління щодо не присвоєння позивачу рангу державного службовця у відповідності до Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу».

Суд вважав, що відповідач не надав доказів виконання рішення суду від 21 жовтня 2019 року, яке набрало законної сили 22.11.2019 року, та дійшов висновку про допущену з боку відповідача протиправну бездіяльність, яка вчинена всупереч вимог Конституції та наведених вимог законодавства щодо обов`язковості судових рішень.

Крім того, судом першої інстанції акцентовано увагу на тому, що особа, якій належить виконати судовий акт (в даному випадку відповідач), повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Колегія суддів вважає такі висновки помилковими з огляду на таке.

Статтею 383 КАС України визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Положеннями ст.241 КАС України передбачено, що судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови.

Судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

За змістом статті 242 КАС України вбачається, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (п.1 ст.2 КАС України).

Відповідно до ч.1, 4 та 5 ст.246 КАС України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

У мотивувальній частині рішення зазначаються:

1) обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення;

3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову;

4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку;

5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування;

6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування;

7) мотиви, з яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд, відмовляючи у позові, дійшов висновку, що оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень визнано судом таким, що вчинено відповідно до вимог частини другої статті 2 цього Кодексу.

У резолютивній частині рішення зазначаються:

1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог;

2) розподіл судових витрат;

3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження;

4) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб), за його наявності, або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.

З аналізу наведеного вбачається, що у мотивувальній частині рішення необхідно наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору. Водночас, резолютивна частина рішення суду передбачає саме фінальний висновок суду по спірним правовідносинам.

Відповідно до п.10 постанови пленуму ВАСУ "Про судове рішення в адміністративній справі" від 20 травня 2013 року № 7 резолютивна частина рішення є завершальною і відображає результат вирішення справи адміністративної юрисдикції, а тому повинна містити чіткі та вичерпні висновки щодо всіх вимог, які були предметом позову, апеляційної чи касаційної скарги.

Резолютивна частина судового рішення, за загальним правилом, повинна містити: висновок суду про задоволення позову (клопотання, подання), апеляційної чи касаційної скарги повністю або частково чи відмову в його (її) задоволенні повністю або частково, чи залишення його (її) без задоволення; висновок суду по суті вимог; розподіл судових витрат; інших правових наслідків ухваленого рішення; строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили та його оскарження; встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 4 (Вимоги до виконавчого документа) вказаного Закону передбачено, що у виконавчому документі зазначаються резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

З наведеного можна дійти висновку, що саме резолютивна частина рішення суду в тому вигляді, в якому вона була сформульована судом, належить до виконання зобов`язаною стороною по справі.

Так, в абзаці 3 резолютивної частини рішення суду першої інстанції було зазначено: «Зобов`язати Західно-Чорноморське басейнове управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства розглянути питання про присвоєння ОСОБА_1 чергового рангу згідно Закону України Про державну службу.»

На виконання вказаного рішення суду відповідачем було розглянуто питання щодо присвоєння рангу позивачу та листом від 28 грудня 2019 року за вих. №169 прийнято рішення про відсутність підстав для присвоєння ОСОБА_1 чергового рангу, згідно Закону України «Про державну службу», що свідчить про виконання рішення суду в тому вигляді, в якому воно було прийнято судом першої інстанції.

Посилання суду першої інстанції на ту обставину, що суд у мотивувальній частині рішення від 21 жовтня 2019 року дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Західно-Чорноморського басейного управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства щодо не присвоєння позивачу рангу державного службовця, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, як було зазначено вище, виконанню підлягає лише резолютивна частина судового рішення, в той час, як мотивувальна наводить правове обґрунтування відповідної резолютивної частини. При цьому, резолютивна частина вказаного рішення (в частині, в якій це рішення підлягає виконанню відповідачем) не співпадає з висновками суду у мотивувальній частині та не містить зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення (щодо присвоєння позивачу відповідного рангу або відмовити у такому присвоєнні), а лише фактично було зобов`язано Управління розглянути питання з урахуванням наявності дискреційних повноважень при прийнятті рішення, що відповідачем і було виконано.

Також, колегія суддів вважає безпідставним надання судом першої інстанції оцінки підставам, які лягли в основу рішення у формі листа від 28 грудня 2019 року за вих. №169, оскільки, як зазначалося вище, резолютивна частина рішення суду містить вимоги виключно щодо розгляду відповідного питання та без конкретизації необхідного результату такого розгляду.

Таким чином, враховуючи зазначене колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали з постановлянням нового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 249, 308, 309, 315, 321, 322, 325, 379, 383 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Західно-Чорноморського басейного управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства - задовольнити, а окрему ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень по справі за позовом ОСОБА_1 до Західно-Чорноморського басейного управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства про визнання протиправної бездіяльності щодо відмови у присвоєнні рангу державного службовця та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.