Справа № 620/1620/19
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 620/1620/19

Категорія: 106030000 Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту: 04.11.2019 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2019 року військова частина (далі в/ч) НОМЕР_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь в/ч НОМЕР_1 суми завданої Державі невідшкодованої шкоди в розмірі 3 291,68 грн.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року справа передана до Одеського окружного адміністративного суду на розгляд за підсудністю.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року справу прийнято до провадження адміністративний позов в/ч НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що на виконання вимог наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 13 грудня 2018 року №571 "Про призначення службового розслідування по факту незаконного списання з балансу частини матеріальних цінностей, яке призвело до втрат ресурсів по службі ПММ" проведено службове розслідування, під час якого встановлено, що під час проведення аудиту контрольно-ревізійним управлінням фінансово-економічної діяльності в/ч НОМЕР_1 було виявлено не забезпечення дотримання вимог нормативних документів щодо обліку пально-мастильних матеріалів, та як наслідок незаконного їх списання, а саме: при відпрацьовані колишнім командиром автомобільної роти майором ОСОБА_1 донесення про використання паливно-мастильних матеріалів від 31 січня 2016 року №1, не всі первинні документи, які підтверджують фактичне використання паливно-мастильних матеріалів (далі ПММ) підкріплені до даного донесення, різниця між списаною та фактично підтвердженою кількістю ПММ склала 423 літри дизельного пального "3"-К5 кл.2 на загальну суму 6 583 грн. 36 коп.

Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані зобов`язані бережливо ставитися до довірених їм озброєння, техніки та іншого військового майна, вживати заходів до запобігання шкоді. У разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із завданням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби, що зумовлює відповідно до висновків Верховного суду та Великої Палати Верховного Суду звернення з позовом до адміністративного суду.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що він своїми діями ніколи не завдавав Державі шкоди. Положення КАС України (ст.ст. 44, 78, 122) чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку касаційного оскарження, а також належного оформлення касаційної скарги.

Подання позивачем позову спочатку до суду цивільної юрисдикції, подальше оскарження (у 2019 році) очевидно законного рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку до Верховного Суду України, який на час оскарження вже не здійснював правосуддя, згідно р.XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", посилання позивача на недостатнє фінансування для сплати судового збору не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть свідчити про наявність поважних підстав для поновлення строку звернення з адміністративним позовом.

Також, відповідач зазначив, що він навчався військовій справі в Іркутському вищому військовому авіаційному інженерному училищі за фахом літальні апарати і силові установки (диплом НОМЕР_2 ), та проходив службу на офіцерських посадах авіаційного напрямку з 1986 по 2000 роки на посадах не пов`язаних з веденням ротного господарства (військовий квиток НОМЕР_3 ).

Після призову 07 квітня 2015 року за мобілізацією був направлений на навчання у військову частину - польова пошта НОМЕР_4 (Військова академія, м. Одеса), де на протязі 1 місяця його перевчили з авіатора на автомобіліста. У позові говориться про невиконання ним керівних документів у військовій сфері, що потягнуло за собою нанесення матеріальних збитків. Але позивач звертає увагу на те, що керівництво в/ч НОМЕР_1 повинно було проаналізувати уміння та навики офіцера, якій прибув для подальшого проходження служби та провести перенавчання відповідно до призначеної посади по веденню ротного господарства. Проте, коли він прибув у військову частину після 15 років знаходження на пенсії, де його діяльність не була пов`язана з обліком матеріальних засобів, то мав можливість тільки ознайомитись з підручником "Шини" випуск 1975 рік (більше навчальної літератури в в/ч не було).

Щодо пояснень командира автороти ОСОБА_2 стосовно відсутності дорожніх листів у підрозділі автомобільної роти, які б підтверджували списання пального по донесенню №1 від 31 січня 2016 року, позивач зазначив, що на момент коли він був командиром роти, кабінет командира роти використовував командир частини та заступник командира в/ч з виховної роботи для свого проживання, інших службових приміщень для використання по зберіганню документів не було, тому всі первинні документи він здавав у технічну частину автомобільної служби. Ні під час проходження служби, ні при звільненні претензій до нього не пред`являлось.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) про відшкодування майнової шкоди у розмірі 3 291,68 грн.

В апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги, в/ч НОМЕР_1 зазначає, що в ході розгляду даної справи, судом першої інстанції не надано повної правової оцінки акту службового розслідування від 10 січня 2019 року і викладених в ньому обставин, а також не досліджено вимоги Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб а шкоду, завдану державі" та Наказу Міністерства оборони України .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу в/ч НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року залишити без змін.

Також, ОСОБА_1 зазначає, що при звільненні його зі служби, претензій йому відповідні посадові особи не представили, а добросовісно підписали "Обхідний лист", чим підтвердили що у нього перед військовою частиною недоліків немає.

У відповіді на відзив в/ч НОМЕР_1 зазначає, що нестача пального була виявлена вже після звільнення ОСОБА_1 в запас саме під час проведення аудиту (перевірки). Тому, на момент звільнення і був підписаний обхідний лист посадовими особами в/ч НОМЕР_1 . На вину ОСОБА_1 було вказано в аудиторському звіті про результати внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 , підтверджено результати службового розслідування.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій раніше проходив службу з 1981 по 2000 рік, був призваний по мобілізації на особливий період.

Наказом командира в/ч від 20 травня 2015 року майора ОСОБА_1 , призваного по мобілізації на особливий період та призначеного наказом командувача Сухопутних військ ЗСУ від 20 квітня 2015 року на посаду командира автомобільної роти, наказано вважати таким, що з 20 травня 2015 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Наказом командувача оперативного командування "Північ" від 11 березня 2017 року №31 звільнений з військової служби у запас відповідно до п."ж" ч.8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (які вислужили строк військової служби за контрактом, укладених на умовах, передбачених абз.2 ч.3 ст. 23 цього Закону). Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24 березня 2017 року №61 відповідач виключений зі списку особового складу військової частини.

Після звільнення відповідача зі служби у в/ч проведено службове розслідування.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 19 листопада 2018 року по цивільній справі №750/5870/18 за позовом в/ч НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення 6 583,36 грн. встановлено, що 11 грудня 2017 року на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 його заступником з тилу подано рапорт, в якому останній просить призначити службове розслідування за фактом незаконного списання з балансу частини матеріальних цінностей, яке привело до незаконних витрат ресурсів на загальну суму 138 754 грн. 18 коп., визначених в додатку по службі ПММ до аудиторського звіту від 06 грудня 2017 року, в тому числі до незаконного списання (що не підтверджене первинними документами (шляховими листами)) з балансу матеріальних цінностей автомобільної роти, а саме 423 літрів дизельного пального "3"-К5 кл.2 на загальну суму 6 583 грн. 36 коп.

Згідно з витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 №441 від 12 грудня 2017 року, заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 зобов`язано до 21 грудня 2017 року провести службове розслідування за вищевказаним фактом.

У затвердженому командиром в/ч НОМЕР_1 акті службового розслідування від 19 грудня 2017 року зазначено, що:

- в ході проведення позапланової інвентаризації виявлено незаконне списання (не підтверджене первинними документами (шляховими листами)) з балансу матеріальних цінностей, зокрема в автомобільній роті - 423 літрів дизельного пального "3"-К5 кл.2 на загальну суму 6 583 грн. 36 коп.;

- встановлено, що колишнім командиром автомобільної роти майором ОСОБА_3 було відпрацьоване донесення про використання паливно-мастильних матеріалів від 31 січня 2016 року №1, проте не всі первинні документи, які підтверджують фактичне використання паливно-мастильних матеріалів, підкріплені до цього донесення. ОСОБА_2 , який натепер виконує обов`язки командира автомобільної роти, було частково представлено первинні документи, які підтверджують списання зазначених у вказаному донесенні матеріалів. Різниця між списаною та фактично підтвердженою кількістю паливно-мастильних матеріалів склала 423 літри на загальну суму 6 583 грн. 36 коп. Стосовно цього факту ОСОБА_1 пояснення не надав, оскільки його звільнено з лав Збройних Сил України наказом командира частини від 24 березня 2017 року №61. Командир автомобільної роти ОСОБА_2 надав письмове пояснення, в якому вказав, що первинних документів, які підтверджують списання пального по донесенню №1 від 31 січня 2016 року, в наявності немає. Ці обставини підтверджено копіями вищевказаних акту службового розслідування і пояснення.

У відомості списання станом на 01 грудня 2017 року ПММ згідно з донесеннями та первинними документами, долученими до них за період з 01 вересня 2015 року по 23 жовтня 2017 року, зазначено, що командиром автороти ОСОБА_1 відповідно до донесення №1 списано 463 літри дизельного пального "3"-К5 кл.2. А-76 за дорожнім листом №61 у кількості 20 одиниць, що підтверджено копією цієї відомості.

Згідно з витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 №469 від 19 грудня 2017 року: - лейтенанту ОСОБА_2 наказано відновити та надати підтверджуючі документи (шляхові листи, листи роботи агрегатів) до 31 грудня 2017 року помічнику командира батальйону з фінансово-економічної роботи; - помічнику командира батальйону з правової роботи наказано підготувати цивільний позов до суду відносно ОСОБА_1 .

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 19 листопада 2018 року по цивільній справі №750/5870/18 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 вересня 2018 року скасовано. В задоволенні позову в/ч НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що наявними у справі доказами ні у який спосіб не спростовано твердження ОСОБА_1 про те, що всі шляхові листи, які підтверджують використання автомобільною ротою, якою він керував, 423 літрів дизельного пального "3"-К5 кл.2 на загальну суму 6 583 грн. 36 коп. були здані та знаходилися на зберіганні в технічній частині автомобільної служби в/ч НОМЕР_1 , і що за їх зберігання він не відповідає. Також ніяк не спростовано посилання ОСОБА_1 на те, що при звільненні його в запас у березні 2017 року компетентні посадові особи підписали йому обхідний лист та не висловлювали ніяких зауважень з приводу нестачі товарно-матеріальних цінностей, за які він ніс відповідальність, чи з приводу інших недоліків, що мали місце під час проходження ним служби. У запереченнях на апеляційну скаргу спростування цих тверджень відповідача відсутнє.

Крім того, з тексту позовної заяви прямо вбачається, що в нестачі, зокрема, і в незаконному списанні з балансу позивача 423 літрів дизельного пального "3"-К5 кл.2 на загальну суму 6 583 грн. 36 коп. винен не лише ОСОБА_1 , а й посадові особи, які не проводили щомісячної звірки облікових даних служби паливно-мастильних матеріалів з обліковими даними фінансово-економічного органу частини, та посадові особи, які списали зазначене пальне з обліку служби паливно-мастильних матеріалів. Проте ці особи не є відповідачами у справі. Без участі останніх неможливо достеменно визначити ступінь вини ОСОБА_1 у спричиненні шкоди, яка є предметом судового розгляду.

З викладеного випливає, що визначення ступеня вини ОСОБА_1 у спричиненні зазначеної у позовній заяві шкоди у ході розгляду цієї справи може спричинити вирішення питання про обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі. Отож, на цей час відсутні підстави для задоволення позовних вимог в/ч НОМЕР_1 .

Після прийняття Чернігівським апеляційним судом постанови від 19 листопада 2018 року по цивільній справі №750/5870/18, військова частина оскаржила її в касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду від 02 січня 2019 року по справі №750/5870/18 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою в/ч НОМЕР_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 19 листопада 2018 року.

Крім того, після прийняття Чернігівським апеляційним судом постанови від 19 листопада 2018 року по цивільній справі №750/5870/18 командиром в/ч НОМЕР_1 виданий 13 грудня 2018 року наказ №57 "Про призначення службового розслідування по факту незаконного списання з балансу частини матеріальних цінностей, яке призвело до втрат ресурсів по службі ПММ", на виконання якого командиром 3-го взводу охорони 2-ї роти охорони в/ч НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_4 проведено службове розслідування, за результатами якого складений акт від 10 січня 2019 року та затверджений командиром в/ч НОМЕР_1 10 січня 2019 року.

Дослідивши вказаний акт суд вважає, що фактично у ньому наведені мотиви незгоди з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 , яка частково задоволена та рішення суду першої інстанції скасовано. Посадова особа, яка проводила службове розслідування навела доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , також наведено нормативні документи щодо військового господарства та порядку списання військового майна, зокрема, що відповідно до п.6.4. наказу Міністерства Оборони України №17 від 12 січня 2015 року "Про затвердження Порядку списання військового майна у ЗСУ", у військовій частині пальне, яке використано підрозділами списується за донесеннями про наявність та рух військового майна, донесення складаються на підставі записів у таких облікових документах: дорожніх листах, польотних листах, стартових хронометражних журналах, формулярах двигунів, робочих листах агрегатів, машинних журналах електричних агрегатів і добових та вахтових журналах. До донесення в обов`язковому порядку додаються зазначені вище облікові документи.

Проте сам ОСОБА_1 не заперечував вказаних норм, а лише зазначав, що він здавав всі документи та вони повинні знаходитись в технічній частині автомобільної служби в/ч НОМЕР_1 , за зберігання яких він не відповідає.

В акті службового розслідування також зазначено, що командири підрозділів щомісячно проводять звірку облікових даних підрозділу з обліковими даними служби ПММ частини, начальник служби ПММ щомісячно проводить звірку облікових даних служби з обліковими даними фінансово-економічного органу частини.

Згідно пояснення, наданого начальником служби ПММ (на посаді з червня 2015 по вересень 2016 року) старшого лейтенанта ОСОБА_5 , донесення №1 від 31 січня 2016 року про використання паливно-мастильних матеріалів передавалося в службу ПММ командиром автомобільної роти майором ОСОБА_1 . Наявність шляхових листів, робочих листів агрегатів, до донесення про використання паливно-мастильних матеріалів №1 від 31 січня 2016 року, начальником служби ПММ, не перевірялася.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що вказані обставини фактично не спростовують твердження відповідача, що ним всі документи були здані. Посилання під час службового розслідування посадової особи, яка повинна щомісячно проводить звірку облікових даних служби з обліковими даними фінансово-економічного органу частини, на те, що наявність шляхових листів, робочих листів агрегатів, до донесення про використання паливно-мастильних матеріалів №1 від 31 січня 2016 року не перевірялася, ніяким чином не спростовує твердження відповідача про здачу ним всіх документів та відсутність його будь-якої вини у встановленому факту відсутності підтверджуючих документів щодо використання ПММ.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78 КАС України, п.1 ч.1 ст. 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", п.п.2-4, 17-18, 21-23 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України №243 від 23 червня 1995 року, які регулюють спірні правовідносини.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі, зокрема, виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

Згідно з п.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, до обов`язків військовослужбовця, серед іншого, належить збереження державного майна.

Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України №243 від 23 червня 1995 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Положення №243) визначено підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ним службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

Згідно з п.2 Положення №243 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. Військове майно це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти. У випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.

Відповідно до п.п.3, 4 Положення №243 військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду. У разі притягнення особи, яка заподіяла матеріальну шкоду державі, до кримінальної відповідальності командир (начальник) військової частини зобов`язаний подати щодо неї цивільний позов до суду на суму невідшкодованої шкоди.

Відповідно до п.17 Положення №243 командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.

Пунктом 18 Положення №243 визначено, що розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту. Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування.

Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки (п.19 Положення №243).

Отже, до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.

Відповідно до п.п.21-23 Положення №243 у висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог п.п.3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування завданої шкоди.

До висновку додаються:

- письмові пояснення особи (осіб), яка притягається до матеріальної відповідальності;

- письмові пояснення інших осіб, причетних до факту заподіяння шкоди;

- акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів та інші матеріали розслідування;

- довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.

Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини.

Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця чи призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. У разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду.

У разі скасування наказу утримані суми повертаються.

Таким чином, лише за умови дотримання позивачем наведених вище вимог Положення №243 можна вважати доведеною вину військовослужбовця повністю.

Судова колегія зазначає, що у відповідності до вимог п.21 Положення №243 до висновку розслідування додаються письмові пояснення особи, яка притягається до матеріальної відповідальності.

Разом з тим, в/ч НОМЕР_1 не надано суду жодних доказів, які б підтверджували, що ним було вжито заходів для отримання пояснень від ОСОБА_1 .

Доказів надіслання під час проведення судового розслідування на адресу ОСОБА_1 , зокрема, листа з клопотанням про відібрання пояснень у ОСОБА_1 суду також не надано.

Крім того, в порушення вимог п.22 Положення №243 висновки розслідування не містять запису про ознайомлення позивача з матеріалами розслідування, чим обмежено право позивача подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини. Також, в/ч НОМЕР_1 не надано доказів проведення командиром військової частини після розгляду матеріалів розслідування бесіди з ОСОБА_1 з приводу висновків службового розслідування.

Отже, судова колегія дійшла висновку, що в/ч НОМЕР_1 не виконано обов`язку з отримання пояснень від відповідача - особи, яка притягається до матеріальної відповідальності під час проведення службового розслідування.

В Акті службового розслідування лише зазначено, що ОСОБА_1 свою вину не визнав, що вбачається з матеріалів апеляційної скарги.

Також, судова колегія зазначає, що в порушення вимог п.23 Положення №243 командиром в/ч НОМЕР_1 не видано наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

Аналізуючи висновки викладені в Акті службового розслідування та перевіряючи їх на відповідність вимогам Положення №243, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 74 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Враховуючи вимоги ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Суд звертає увагу на те, що усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Критерій обґрунтованості рішення відповідно до вимог ч.2 ст. 2 КАС України вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Судова колегія вважає, що для цього позивач повинен був ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі.

На переконання судової колегії, в/ч НОМЕР_1 не доведено правомірність притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності у відповідності до вимог, встановлених ч.2 ст. 19 Конституції України та ч.2 ст. 2 КАС України, оскільки не надано суду достатніх беззаперечних доказів його вини у заподіянні шкоди.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в/ч НОМЕР_1 .

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий: Бітов А.І.
Суддя: Суддя: Лук`янчук О.В. Ступакова І.Г.