Справа № 240/10481/19
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2020-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/10481/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шуляк Л.А.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

02 квітня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Іваненко Т.В. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення і карти відмови,

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Житомирської митниці ДФС, в якому просив:

-визнати протиправним і скасувати видане Житомирською митницею ДФС рішення про коригування митної вартості товарів № UA 101000/2019/200231/2 від 17.07.2019;

-визнати протиправною і скасувати видану Житомирською митницею ДФС картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 101070/2019/00580 від 17.07.2019.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення, подав апеляційну скаргу.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що вимога митного органу про необхідність підтвердження права власності закордонного продавця на оцінюваний товар та встановлення ціни його продажу є безпідставною, оскільки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, згідно ст.53 МК України не є документом, що підтверджує митну вартість товару чи якимось чином впливає її чисельні значення.

Щодо дійсності правочину купівлі-продажу транспортного засобу, то скаржник вважає, що здійснивши митне оформлення товару в порядку ч.7 ст.55 МК України, відповідач тим самим визнав достовірність правочину. Факт законності договору також було перевірено митними органами Данії, які оформили експортну декларацію № 19DK00310021В95206 та дозволили випуск автомобіля у вільний обіг в України з оголошеною вартістю 31100 данських крон, а також лист-підтвердження фірми "GEDSTED AUTOHANDEL".

На переконання позивача вартість перевезення товару до моменту перетинання ним митного кордону України додається до фактурної вартості лише тоді, коли він переміщується у несупроводжуваному багажі або вантажному відправленні.

Крім того, апелянт вважає, що відповідач вправі витребовувати лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої вартості, а не всі, що передбачені ст.53 МК України.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на слідуюче.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 05.07.2019 ОСОБА_1 придбав в Данії у фірми "GEDSTED AUTOHANDEL A/S" автомобіль марки "VOLVO S80", кузов № НОМЕР_1 , з дизельним двигуном об`ємом 1969 куб. см, з пробігом 370 494 км, 2015 року випуску, дата першої реєстрації- 04.06.2015, з пошкодженнями після ДТП, за що останнім сплачено 31100 данських крон, що в перерахунку складає 4200 євро.

15.07.2019 уповноваженою особою позивача декларантом ОСОБА_2 подано до митного посту "Житомир-Центральний" Житомирської митниці ДФС електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ № UA101070/2019/041012 (графа 54) на товар-легковий автомобіль: марки - VOLVO, модель S80, номер кузова - НОМЕР_1 , колір - сірий; тип двигуна - дизельний, календарний рік виготовлення - 2015.

Разом із митною декларацією декларантом надано: рахунок-фактуру (інвойс) №433732 від 05.07.2019; акт про проведення огляду товару № 205010/2019/320741 від 09.07.2019, складений в зоні діяльності Волинської митниці ДФС під час перетину митного кордону України; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № 13397762 від 04.06.2015; довідку про транспортні витрати б/н від 10.07.2019; паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України FH707922 від 31.08.2017; паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України НОМЕР_2 від 24.11.2004.

При реєстрації в електронній базі даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС (САІС) електронної митної декларації № UA101070/2019/041012 відбулося спрацювання митної вартості задекларованого товару: 103-1 "Перевірка поданих товаросупровідних документів (в тому числі наданих на вимогу відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що їх заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС (Держмитслужби) ДФС; 105 -2 "Контроль правильності визначення митної вартості товарів, обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу МВ, для визначення митної вартості за VIN - кодами: НОМЕР_1 , валюта - EUR, вартість - 8450,00"; 106-2 "Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів" та інші.

Подані разом з митною декларацією № UA101070/2019/041012 від 15.07.2019 до митного оформлення документи проаналізовані митним органом на предмет наявності у них розбіжностей, всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

В подальшому, у відповідності до вимог частини третьої статті 53 МК України, декларанту надіслано повідомлення про надання додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару; 2) рахунок про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, 4) копії митної декларації країни відправлення.

16.07.2019 ОСОБА_2 ознайомлено з повідомленням в ході консультації та надановідповідь, що інших документів надати не має можливості.

З метою обґрунтованого вибору другорядного методу визначення митної вартості оцінюваних товарів відповідачем проведена консультація повторно.

Відповідно до матеріалів консультації, документи подані для митного оформлення містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар. У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 04.06.2015 №13397762 попереднім власником зазначено особу відмінну від тієї, що склала рахунок-фактуру №433732 від 05.07.2019, що викликає сумнів у достовірності правочину, у тому числі у праві власності особи, що склала рахунок-фактуру на оцінюваний товар. Крім того, відповідно до довідки про транспортні витрати №б/н від 10.07.2019 витрати на транспортування автомобіля складають 60 євро, але маршрут транспортування товару від Gedsted (Данія) до кордону України складає 1 312 км. Вартість дизельного палива на митній території Данії 1,26 євро, а тому витрати на транспортування розмитнюваного автомобіля значно перевищені. Декларантом не подано документів, що вимагалися органом доходів і зборів у порядку, передбаченому ч.3 ст.53 Митного кодексу України. Також, не подано документи, що підтверджують митну вартість відповідно до обраного декларантом резервного методу визначення митної вартості.

Роз`яснено, що методи 2а і 26 не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методи 2в і 2г - в зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. Митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч.3 ст. 64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів та зборів митних вартостях МД від 20.05.2019 №UA101070/2019/29328, МД від 02.07.2019 №UA205090/2019/81108 з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року і становить 8 451,00€/шт.

В свою чергу, агент позивача 17.07.2019 повідомив, що консультацію отримав та додаткових документів надати не має можливості.

17.07.2019 Житомирською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості №UА1010000/2019/200231/2, а також картку відмови у прийомі митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА101070/2019/00580.

Вважаючи рішення та картку відмови протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем як суб`єктом владних павноважень доведено суду правомірність прийнятих останнім рішення про коригування митної вартості та картку відмови у прийомі митної декларації, а також спростовано доводи, наведені на обгрунтування позовних вимог.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пунктів 23 та 24 частини 1 статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).

У частині 2 статті 52 МК України зазначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Частиною першою статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України) передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено,-банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності-інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування,-страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті забороняється (частина п`ята статті 53 МК України).

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 12.03.2019 у справі №820/8016/15 та від 26.11.2019 у справі №821/107/16.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, підставою для його прийняття слугувало те, що в ході перевірки правильності визначення митної вартості товарів органом доходів і зборів встановлено, що документи подані уповноваженою особою позивача ОСОБА_2 до митного контролю містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар. При цьому, у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 04.06.2015 №13397762 попереднім власником зазначено особу відмінну від тієї, що склала рахунок-фактуру №433732 від 05.07.2019, в зв`язку з чим у посадових осіб Житомирської митниці ДФС виник сумнів у достовірності правочину, у тому числі у праві власності особи, що склала рахунок-фактуру на оцінюваний товар. Крім того, при співставленні інформації, зазначеній в довідці про транспортні витрати та відомостей про маршрут транспортування товару до кордону України, вартості дизельного палива на митній території Данії відповідач прийшов до висновку, що сума витрат на транспортування розмитнюваного автомобіля має бути значно вищою від тієї, що заявлена позивачем. В той же час, декларантом не подано документів, що вимагалися органом доходів і зборів у порядку, передбаченому ч.3 ст.53 Митного кодексу України, а також таких, що підтверджують митну вартість відповідно до обраного декларантом резервного методу визначення митної вартості.

Надаючи оцінку доводам відповідача, покладеним в основу прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів, колегія суддів виходить із такого.

Так, з матеріалів справи слідує, що 05.07.2019 ОСОБА_1 придбано легковий автомобіль: марки - VOLVO, модель S80, номер кузова - НОМЕР_1 , колір - сірий; тип двигуна - дизельний, календарний рік виготовлення - 2015.

На підтвердження факту купівлі товару ОСОБА_2 надано рахунок-фактуру 05.07.2019, згідно якого "GEDSTED AUTOHANDEL A/S" (продавець) виписав вказаний рахунок ОСОБА_1 на транспортний засіб після ДТП "VOLVO S80", кузов № НОМЕР_1 ціна 31 100,00 данських крон, що еквівалентно 4 200,00 євро. У рахунку зазначено, що власність об`єкта продажу належить "GEDSTED AUTOHANDEL A/S".

В той же час, в технічному паспорті (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу) власником транспортного засобу "VOLVO S80", кузов № НОМЕР_1 , дата першої реєстрації 04.06.2015 зазначено Nykredit Leasing A/S, наступним власником "Struer Thyholn Taxa I/S, Stentoftenne 207 7600 Struer", а будь-яка інформація про "GEDSTED AUTOHANDEL A/S" відсутня.

З наявних в матеріалах справи документів, що надані позивачем до суду першої інстанції, також неможливо прослідити перехід права власності від Struer Thyholn Taxa I/S до GEDSTED AUTOHANDEL A/S на розмитнюваний транспортний засіб.

Відповідно до ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за вищезазначених обставин у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу на підставі рахунку-фактури від 05.07.2019 та відповідно в правильності визначення митної вартості за ціною даного договору.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, судом було запропоновано представнику позивача надати докази та пояснення з приводу розбіжності зазначеної особи власника у рахунку-фактурі та свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, однак як встановлено зі змісту оскаржуваного судового рішення останнім на обґрунтування таких розбіжностей пояснень та документів не надавалось.

Стосовно документів, які б підтверджували відомості щодо понесених витрат на доставку транспортного засобу до митного кордону України на транспортному шляху Gedsted (Данія) до кордону України п/п "Ягодин", то як встановлено під час розгляду справи в суді першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апляційного розгляду справи, ОСОБА_1 довідкою від 10.07.2019 повідомив митний орган, що його транспортні витрати на доставку автомобіля марки "VOLVO", кузов № НОМЕР_1 до пункту пропуску Ягодин (Україна) становлять 60,00 євро. Однак, доказів, на підтвердження формування таких відомостей про розмір транспортних витрат стороною позивача надано не було.

В свою чергу, відповідач зазначив, що відстань від Gedsted (Данія) до кордону України п/п "Ягодин" становить 1 312 км. Середня вартість дизельного палива у Данії 1.26 євро-www.lardi-trans.com, www.my-trans.com. Витрати палива VOLVO, модель-S80, 2015 року виготовлення в заміському режимі - 4,0 л. на 100 км. (www.infocar.ua). Таким чином, для транспортування оцінюваного транспортного засобу за вказаною відстанню витрати палива становитимуть значно вищої вартості, ніж вказано позивачем у довідці (щонайменше 66,12 євро).

На спростування таких доводів позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу.

А відтак колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про обгрунтованість тверджень відповідача з приводу того, що відомості про витрати на транспортування оцінюваного транспортного засобу не базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, що позбавляє орган доходів і зборів перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, які відповідно до ч.10 ст.58 МК України є складовою митної вартості.

На виконання вимог ч.4 ст.57 МК України, митним органом перед застосуванням другорядних методів визначення митної вартості товару із декларантом проведено консультацію, відповідно до якої декларанту роз`яснено, що документи, подані для митного оформлення містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Частинами 1 - 3 статті 57 (глава 9 розділу ІІІ) МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частинами 1-2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (частина 1 статті 64 "Резервний метод" МК України).

Аналогічні норми містяться у статті 7 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року. Приміткою до статті 7 передбачено, що митні вартості, визначені згідно з положеннями статті 7, повинні настільки, наскільки можливо, ґрунтуватися на раніше визначених митних вартостях. Методи оцінювання, які мають використовуватися згідно зі статтею 6, повинні бути методами, викладеними в статтях 1-6, проте обґрунтована гнучкість у застосуванні таких методів відповідатиме цілям та положенням статті 7.

Так, в оскаржуваному рішенні зазначено, що методи 2а і 2б не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методи 2в і 2г - в зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. Митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених частиною третьою статті 64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів та зборів митних вартостях МД від 20 травня 2019 року №UА101070/2019/29328, від 20 липня 2019 року UА205090/2019/81108 (а.с.87-90) з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року становить 8 451,0 євро за одиницю.

На підставі встановлених обставин, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, а також зважаючи на те, що встановлені у ході митного контролю розбіжності та відсутність усіх відомостей щодо складових митної вартості товарів декларантом не спростовані, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач обґрунтовано здійснив коригування митної вартості товарів із застосуванням резервного методу.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 304, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Іваненко Т.В. Сторчак В. Ю.