Справа № 197/41/20
Суддя: Охнач О. В.
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 197/41/20
провадження № 2-а/197/4/20
ШИРОКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 року смт Широке

Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Охнач О.В.,

за участі:

секретаря судового засідання: Гетьманенко О.І.,

розглянувши у приміщенні суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до поліцейського 1-го батальйону 2-ї роти Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області рядового поліції Донця Артема Олеговича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. Позивач 16.01.2020 р. звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 06.01.2020 року, серії ЕАК № 1945001, ухвалену інспектором поліції 1-го батальйону 2-ї роти Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі УПП в Дніпропетровській області рядовим поліції Донець Артемом Олеговичем (далі відповідач) про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень за частиною 3 статті 121 КУпАП (далі - постанова).

2. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 06.01.2020 року відповідачем була складена оскаржувана постанова, в якій відповідач зазначив, що позивач керував транспортним засобом, що не пройшов обов`язковий технічний контроль, чим порушив п. 31.3.б Правил дорожнього руху України (далі ПДР України). Із зазначеним в постанові позивач не згоден, оскільки відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» № 3565-17 від 05.07.2011 року, який набрав чинності 14.08.2011 року було скасовано обов`язковий технічний огляд транспортних засобів, за виключенням транспортних засобів, які підлягають обов`язковому технічному контролю. Згідно Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, які у відповідності з Законом України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху по всій території України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. Підпунктом «б» п. 31.3 зазначених правил передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю). У загальних положеннях ПДР України зазначено, що вантажний автомобіль це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів, а легковий автомобіль це автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев`яти, з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їхнього багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки.

Відповідно до п. 2.13 ПДР України транспорті засоби належать до певних категорій, однією із яких є категорія В до якої включено автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повно маса якого не перевищує 750 кілограмів. При цьому, п. 31.4.2 ПДР передбачені такі типи транспортних засобів, як: легкові автомобілі та вантажні автомобілі з дозволеною максимальною масою до 3,5 т; автобуси з дозволеною максимальною масою до 5 т; автобуси з дозволеною максимальною масою понад 5 т; вантажні автомобілі з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т; автомобілі і автобуси, зняті з виробництва.

Статтею 35 ч. 1 ЗУ «Про дорожній рух» передбачено, що транспорті засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті, а її ч. 2 визначено, що обов`язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них із строком експлуатації до двох років; 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені ЗУ «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».

Транспортний засіб під керуванням позивача марки «MERCEDES-BENZ», МОДЕЛІ «SPRINTER», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , відноситься до типу мікроавтобус вантажопасажирський, категорії В, про що безпосередньо зазначено в його реєстраційному свідоцтві, з кількістю сидячих місць, що не перевищує 9, разом з водійським, при цьому його повна маса не перевищує дозволені для легкових автомобілів 3500 кг, тобто останній за всіма критеріями підпадає під категорію саме «легкового транспортного засобу» і не використовується як для роботи в таксі, так і для перевезення вантажу з метою отримання прибутку, а тому обов`язковому технічному контролю не підлягає. З винесеною постановою позивач не згодний, вважає її такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, вимогам закону та порушує його права, тому просить суд її скасувати, а також стягнути з відповідача витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 2000, 00 грн.

2.1. Згідно відзиву на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову через його необґрунтованість. При ухваленні постанови позивачеві було роз`яснено ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. З дослідженого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 встановлено, що належний позивачу автомобіль «Mercedes Benz Sprinter», д.н.з НОМЕР_1 , зареєстрований як «вантажопасажирський», категорія В, 1997 року випуску, повна маса 3500 кг, тобто є вантажним. Належний позивачу автомобіль «Mercedes Benz Sprinter», д.н.з НОМЕР_1 є вантажним, строк експлуатації з моменту дати реєстрації, а саме 02.07.2010 становить 10 років, відповідно підлягає обов`язковому технічному контролю. Факт правопорушення зафіксований за допомогою нагрудного відеореєстратора. Розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, співмірності та розумності їх розміру з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг на виконання робіт, з урахуванням складності справи.

ІІ. Провадження в суді

3. Ухвалою судді Широківського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року позовна заява прийнята судом до розгляду та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 16).

4. Позивач, представник позивача повідомлені у встановленому законом порядку про час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явилися, від них надійшла заява, в якій вони просили справу розглянути за їх відсутності, позов підтримали в повному обсязі (а.с. 39).

5. Відповідач повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився. Згідно відзиву на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав (а.с. 49-55).

6. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, судом не здійснювалося.

ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини справи

7. 06.01.2020 року відповідачем була ухвалена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на позивача було накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьої статті 121 КУпАП, у вигляді штрафу в сумі 340 гривень.

8. Відповідно до вказаної постанови про накладення адміністративного стягнення позивач, керуючи транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ», моделі «SPRINTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 06.01.2020 року о 13.32 год. в м. Кривий Ріг по вул. Нікопольське шосе, 4А, що не пройшов обов`язковий технічний контроль, чим порушив вимоги п. 31.3.б. ПДР.

ІV. Релевантні джерела права й акти їх застосування

9. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

10. Відповідно до частин першої та другої статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийнятті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

11. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

12. Відповідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

13. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

14. Згідно п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

15. Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

16. Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

17. За п. 1.3. Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

18. Відповідно до Правил дорожнього руху, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин:

- п.1.10. вантажний автомобіль - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів (дана норма кореспондується зі ст. 1 Закону України № 2344-ІІІ від 05.04.2001 року «Про автомобільний транспорт» (із змінами та доповненнями)).

- п.1.10. легковий автомобіль - автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев`яти, з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки (дана норма кореспондується зі ст. 1 Закону України № 2344-ІІІ від 05.04.2001 року «Про автомобільний транспорт» (із змінами та доповненнями)).

- п.2.13. транспортні засоби категорії В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів.

- п. 31.1. технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

- п. 31.3.б) забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

19. Частиною 2 статті 35 Закону України № 3353-ХІІ від 30 червня 1993 року «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) обов`язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України".

20. Постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 р. № 137 затверджено Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, який визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС, за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, крім таких транспортних засобів:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

20.1. Частиною 15 пункту 2 Порядку визначено: транспортним засобом, що використовується з метою прибутку є транспортний засіб, що експлуатується юридичними, фізичними особами-підприємцями під час провадження господарської діяльності з метою отримання прибутку, фізичними особами під час виконання цивільно-правових угод з метою отримання прибутку, за винятком транспортних засобів, що експлуатуються на умовах лізингу.

21. Відповідно до частини третьої статті 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, -

тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

21.1. Відповідно до диспозиції ч. 3 ст. 121 КУпАП відповідальність настає за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

21.2. Об`єктом правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, є безпека дорожнього руху та встановлений порядок використання транспортних засобів.

21.3. Об`єктивна сторона передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, щодо дійсної ситуації, є керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

21.4. Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП умисел або необережність.

21.5. Суб`єктом правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП є водій, який керує транспортним засобом на відповідній правовій підставі.

22. Таким чином, враховуючи вище зазначення положення, транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ», моделі «SPRINTER», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію відноситься до категорії «В», тобто легкових, вантажопідйомність його складає 3500 кг, і по причині не використання його позивачем з метою отримання прибутку, не повинен проходити обов`язковий технічний контроль.

23. Згідно з п.1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

23.1. Відповідно до п."а" ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

23.2. Як випливає з практики Європейського суду з прав людини, положення Конвенції стосуються й обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення. Вказана судова інстанція приймає до свого провадження і заяви щодо рішень судів про накладення на осіб адміністративних стягнень, оскільки вважає, що в силу суворості санкцій такі справи за суттю є кримінальними, а адміністративні покарання фактично носять кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції (п. 55 рішення у справі "Гурепко проти України"; п. 21 рішення у справі "Надточій проти України").

24. Стаття 69 КАС України (в редакції чинній на час розгляду справи судом) передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

25. Стаття 72 КАС України (в чинній редакції) передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

26. Згідно з частиною другою статті 77 КАС України (в чинній редакції) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

26.1. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь.

27. Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

28. Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

29. Законом України від 14 липня 2015 року № 596-УІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» статтю 258 КУпАП було доповнено новою частиною, якою розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

30. Так, відповідно до частини другої статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

31. Водночас, за приписами частини четвертої статті 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

32. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

33. Згідно зі статтею 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема і передбачених частиною першою, другою і третьою статті 122, статтями 124-1 - 126.

34. Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853 (далі - Інструкція).

34.1. Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

34.2. Згідно п. 2 розділу IV Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені … частинами першою, …. статті 122, … виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

34.3. Працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року у відповідності до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» № 596-VІІІ від 14.07.2015 року наділені правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення.

34.4. За приписами пунктів 5, 6 розділу IV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. … Постанова набирає законної сили після її вручення особі, або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні.

35. Особливості провадження у справах з приводу рішень суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності встановлені ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, скасовуючи постанову у справі про адміністративне правопорушення суд першої інстанції зобов`язаний прийняти одне з рішень, передбачених п. 2, 3 частини 3 статті 286 КАС України.

Положення пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України кореспондується з положеннями статті 247 КУпАП, згідно з якими провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин:

1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення;

2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку;

3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність;

4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони;

5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення;

6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність;

7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу;

8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту;

9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Отже, приймаючи рішення про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, судом в обов`язковому порядку приймається рішення про закриття провадження у справі з наведених підстав незалежно від наявності чи відсутності такої позовної вимоги (аналогічна правова позиція викладена у постанові Другого апеляційного адміністративного судуу справі № 635/2075/19 від 01.07.2019 року).

VI. Позиція Суду

36. Вирішуючи питання про обґрунтованість позову, суд виходить з наступного:

36.1. Судом встановлено і ці обставини підтверджуються матеріалами справи, що позивач не погоджувався з допущеним правопорушенням і адміністративним стягненням, наполягає на тому що він правил дорожнього руху не порушував.

36.2. Суд враховує, що згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 08.10.2019 у справі №927/490/18, прийменник "до" з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь (постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 803/350/17 та у справі № 815/4720/16, від 13.06.2018 у справі № 815/1298/17, від 14.08.2018 у справі № 803/1387/17, від 28.08.2018 у справі № 814/4170/15).

Отже, в даному випадку слід вважати правильним «до 3500 кг» в розумінні до 3500 кг включно.

36.3. Позивач зазначив, що транспортний засіб під його керуванням марки «MERCEDES-BENZ», МОДЕЛІ «SPRINTER», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , відноситься до типу мікроавтобус вантажопасажирський, категорії В, з кількістю сидячих місць, що не перевищує 9, разом з водійським, при цьому його повна маса не перевищує дозволені для легкових автомобілів 3500 кг, тобто останній за всіма критеріями підпадає під категорію саме «легкового транспортного засобу» і не використовується ним як для роботи в таксі, так і для перевезення вантажу з метою отримання прибутку, а тому обов`язковому технічному контролю не підлягає.

37. В свою чергу, відповідач зазначає, що правопорушення було зафіксовано і його дії є правомірними, відповідно підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

38. Судом встановлено, що, дійсно, позивачу було роз`яснено його право надавати докази, оскаржувати постанову протягом 10 днів. Інші права не роз`яснювалися (відсутні будь-які докази на підтвердження). В свою чергу нероз`яснення прав, передбачених ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України, в тому числі і на захист, підтверджується наданим відповідачем 2 записом, виконаним за допомогою нагрудного відеореєстратора (далі - відеореєстратор).

38.1. На відео з відеореєстратора зафіксовано як працівник поліції повідомляє позивачеві, що останній буде нести кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань, що суперечить положенням ст. 63 Конституції України.

39. В порядку ст. 77 КАС України обов`язок доказування покладено саме на відповідача як суб`єкта владних повноважень.

40. За такого правового регулювання та обставин справи суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про скасування оскаржуваного рішення, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів правомірності свого рішення. Провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 121 КУпАП відносно ОСОБА_1 необхідно закрити через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

41. 10-денний строк, визначений для оскарження рішень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, позивачем не порушено (постанова вручена позивачу 06.01.2020 року, позовна заява подана до суду 16.01.2020 року).

VII. Судові витрати

42. Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 31.01.2017 року (справа № 298/1232/15-а):

42.1. У справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КпАП, статей 2-4 Закону України «Про судовий збір» (№ 3674-VI) позивач звільняється від сплати судового збору. КпАП України дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.

42.2. У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.

42.3. Необхідними умовами для обчислення та сплати судового збору за подання апеляційної/касаційної скарги у цій категорії справ є встановлення і віднесення предмета оскарження до об`єктів справляння судового збору; ставка цього платежу, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Розгляд позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення провадиться з урахуванням положень статей 287, 288 КпАП України, які передбачають звільнення від сплати платежу за судовий перегляд цих рішень. Норми Закону № 3674-VI не містять положень щодо підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подання позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, а відтак і за подання апеляційної/касаційної скарги.

42.4. У зв`язку з цим за подання позивачем або відповідачем - суб`єктом владних повноважень апеляційної/касаційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у поряду і розмірах, встановлених Законом № 3674-VI, сплаті не підлягає.

42.5. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 грудня 2016 року (справа № 21-1410а16).

42.6. З огляду на результат розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з розглядом справи в суді, судові витрати розподілу не підлягають. Судові витрати необхідно віднести на рахунок держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Надаючи оцінку письмовим доказам, суд наголошує, що на підставі п. 2 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як випливає з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інші витрати, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі №815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимоги заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходить з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Судом встановлено, що в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії № 1815, договір про надання правової допомоги та представництво інтересів громадян в суді від 13.01.2020, ордер Серія ДП № 613/005 від 13.01.2020, договір-доручення № 002-І/2020 від 13.01.2020 р., розрахунок № 002-І/2020 розміру витрат на професійну правничу допомогу, а також розрахункову квитанцію Серія ААБ № 001313 від 07.02.2020 р., що підтверджує оплату в розмірі 2000 грн. за надані послуги.

Як вбачається з поданих документів, 13.01.2020 між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Горовенком С.В. укладено Договір про надання правової допомоги та представництво інтересів громадян в суді.

За умовами цього договору (п.п. 1, 5) Адвокат надає комплексну оплатну правову допомогу Клієнту на умовах, визначених цим Договором, а також порядок, розмір та строки оплати Клієнтом наданої йому Адвокатом правової допомоги за даним Договором, регулюється в окремо укладеному ними Базовому (основному) Договорі на надання правової допомоги № 002-І/20 від 13.01.2019 р.

Вартість правової допомоги (гонорар) зазначено в Договорі-дорученні про надання правових (адвокатських) послуг та представництво інтересів громадян в суді № 002-І/2020 від 13.01.2020 р. (п. 5 договору).

Згідно висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 09.04.2019 року у справі № 826/2689/15, надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також часу, витраченого на підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, з урахуванням тривалості розгляду справи, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

На підтвердження витрат понесених позивачем на правничу допомогу, останнім надано розрахункову квитанцію Серія ААБ № 001313 від 07.02.2020 р. у розмірі 2 000,00 грн.

Як вбачається із розрахунку № 002-І/2020 розміру витрат на професійну правничу допомогу, а також детального опису робіт (наданих послуг) надано позивачеві такі юридичні послуги:

- перша усна консультація з питання захисту його водійських прав, як учасника дорожнього руху, щодо перевірки законності зупинки транспортного засобу під його керуванням, який мав місце 06.01.2020 р., та правомірності складеної щодо нього постанови про накладення адміністративного штрафу - вартістю 300 грн.; затрачено 0 годин 45 хвилин часу; вартість 1 години часу витраченої на надання послуг становить 400 грн.;

- попереднє вивчення та аналіз діючої судової практики з вирішення аналогічних з розглядом даної справи спорів - вартістю 700,00 грн.; затрачено в середньому 7 годин часу; вартість 1 години часу витраченої на надання послуг становить 100 грн.;

- складання тексту адміністративного позову щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення - вартістю 1 000 грн.; затрачено в середньому 5 годин часу; вартість 1 години часу витраченої на надання послуг становить 200 грн.

Таким чином, загальна вартість наданих послуг відповідно до Договору становить 2 000 грн.

Будь-яка робота, виконана у ході підготовки до справи (вивчення питання, аналіз чинного законодавства, судової практики) має своїм наслідком певні результати.

Натомість даний перелік не є конкретизованим, не містить детальний опис виконаних робіт, консультацій, що надавались позивачу, не зазначено яка саме судова практика вивчалась адвокатом, та яким чином така практика була використана при складанні позовної заяви.

Також, слід вказати, що предметом даної справи є оскарження постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., що за визначенням Кодексу адміністративного судочинства України є справою незначної складності.

У той же час, розмір витрат, понесених позивачем у зв`язку із її оскарженням у судовому порядку в суді першої інстанції, склав 2000 грн., що є не співмірним зі складністю даної справи.

З огляду на викладене, беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1000 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 134, 139, 243 ч. 3, 246, 250, 286 ч. 3 п. 3 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в позові частково.

Постанову, серії ЕАК № 1945001, від 06.01.2020 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП, ухвалену інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області рядовим поліції Донець Артемом Олеговичем, скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 121 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду складено 16.03.2020 року.

Учасники справи (данні):

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Представник позивача адвокат Горовенко Сергій Володимирович, місцезнаходження: смт Широке, Широківський район, Дніпропетровська область, вул. Соборна, буд. 121, кімн. 3;

Відповідач ОСОБА_2 , поліцейський взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області, рядовий поліції, місцезнаходження: 50069, м. Кривий Ріг, вул. Волгоградська, буд. 11, РНОКПП .

СУДДЯ О.В.ОХНАЧ