Справа № 805/2024/17-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 квітня 2020 року

Київ

справа №805/2024/17-а

адміністративне провадження №К/9901/6156/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Ханової Р.Ф.,

суддів - Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

перевіривши касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк»

на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2020 року

у справі №805/2024/17-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Донецькій області

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -Акціонерного товариства «УкрСиббанк»

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

Зазначена касаційна скарга надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з мотивів її невідповідності вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства, та встановлений строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня отримання ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення скаржник отримав зазначену ухвалу 12 березня 2020 року.

30 березня 2020 року від Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - Товариство) до Верховного Суду надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції.

У новій редакції касаційної скарги Товариство посилається на наявність підстав її подання відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328, пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні здійснено застосування норм права без урахування висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі №826/6896/17. Доводить, що судом апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми процесуального права, а саме статті 73, частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, Товариство посилається на те, що апеляційним судом не враховані висновки Верховного Суду, в постановах від 11 вересня 2019 року у справі №902/1260/15, від 26 червня 2018 року у справі №826/548/17, від 17 лютого 2020 року у справі №757/4111/13 з приводу застосування статей 73, 90, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо посилання на правові позиції Верховного Суду викладені у його постанові від 24 жовтня 2018 року у справі №826/6896/17 рішення у якій прийнято за наслідками встановлення обставин, за якими боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) та був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, у тому числі шляхом повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

За встановлених у справі №826/6896/17 обставин анулювання (прощення) кредитором основної суми заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 317039,35 грн., суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що вказана сума у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2015 рік.

При цьому, як встановлено в ході розгляду справи №826/6896/17, кредитором було повідомлено позивача про прощення (анулювання) боргу у заявах під підпис особисто, тобто дотримано умови, з якими положення підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України пов`язують обов`язок платника податків відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу.

Посилання ж позивача у справі №826/6896/17 на те, що деякі заяви нею не підписувались й підписи на них є підробленими, визнані неприйнятними касаційним судом з огляду на неподання жодних доказів на підтвердження таких своїх посилань (висновку експертизи, звернення з цього приводу до правоохоронних органів тощо).

Суд вважає, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

При цьому, у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставини справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Суд визнає, що посилання Товариства виключно на рішення Верховного Суду із зазначенням того, що викладені ним висновки не враховані судом апеляційної інстанції при ухвалені постанови самі по собі не доводять порушення норм процесуального права зокрема судом апеляційної інстанції.

Суд вказує на те, що зміна з 01 січня 2015 року Законом України від 28 грудня 2014 року редакції підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України зумовила правозастосування судом апеляційної інстанції рішення якого оскаржується редакції діючої норми права. Ухвалюючи рішення у справі №805/2024/17 суд апеляційної інстанції послався та застосував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18 квітня 2019 року по справі №815/6886/15.

Суд визнає неприйнятним посилання заявника касаційної скарги на постанову від 11 вересня 2019 року ухвалену Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №902/1260/15 у межах якої здійснений розгляд касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс будівельників України» на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.06.2019 та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 01.04.2019 про відмову у задоволенні заяви про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс будівельників України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буд Маркет Груп» про стягнення 1 448 844, 50 грн., з огляду на те, що розгляд спору у цій справі здійснений за правилами Господарського процесуального кодексу України, оскільки справа належить до господарської юрисдикції, внаслідок чого процесуальні норми Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді цієї справи не застосовувались.

Безпідставним є також посилання скаржника на постанову Верховного Суду ухваленого у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі 757/4111/13-ц, в межах якої за правилами цивільної юрисдикції здійснений розгляд касаційної скарги публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва.

Посилання Товариства на постанову Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №826/548/17 у якій було розглянуто касаційну скаргу Приватного підприємства «Інтерпласт» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року, предметом судового розгляду у якій був позов Приватного підприємства «Інтерпласт» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень є неприйнятним, з огляду на те, що остаточна правова позиція цим судовим рішенням не була сформована, внаслідок направлення справи на новий судовий розгляд. Судом касаційної інстанції, постановою від 26 червня 2018 року було скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року у справі №826/548/17, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2017 року залишено в силі в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14 вересня 2016 року №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 510 грн. В іншій частині адміністративну справу № 826/548/17 направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Суд касаційної інстанції постановою від 26 червня 2018 року зазначив, що судом апеляційної інстанції не надано оцінки кожному специфічному, доречному та важливому аргументу, що є порушенням не тільки вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, але й невиконанням зобов`язань щодо пункту 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод. Суд визнав, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, не встановивши фактичні обставини, що мають значення для справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд. При цьому положення статей 73 та положень частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України на неналежне застосування яких посилається Товариство, не були предметом судового застосування у цій справі.

Відтак, станом на 06 квітня 2020 року скаржник не усунув зазначені в ухвалі Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2020 року недоліки касаційної скарги, тому вона вважається неподаною і підлягає поверненню. Висновків Верховного Суду стосовно застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме статей 73, 77, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України заявником касаційної скарги не наведено.

Керуючись ч.2 ст. 332, пунктом 1 ч.4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2020 року у справі №805/2024/17-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявнику касаційної скарги, що її повернення не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Р.Ф. Ханова

Судді І.А. Гончарова

І.Я.Олендер