Справа № 440/865/20
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2020-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/865/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

18.02.2020 ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі також - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо проведення виплати пенсії ОСОБА_1 з обмеженням її максимального розміру;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області припинити виплату ОСОБА_1 призначену йому пенсію із обмеженням її максимальним розміром;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити виплату ОСОБА_1 різницю між нарахованою йому та отриманою ним пенсією за період з 01.01.2018 по день, з якого почнеться виплата ОСОБА_1 призначеної йому пенсії, без обмеження її максимальним розміром.

В обґрунтування позовних вимог, зазначає, що в листопаді 2019 року він звернувся з заявою про перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром з 01.01.2018 року та виплатити різницю між нарахованою пенсією без обмеження її максимальним розміром.

Однак Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області листом від 21.11.2019 №5831/Ф-03 відмовило позивачу у такому перерахунку та виплаті пенсії. Позивач вважає такі дії протиправними, що порушують його права, в зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

06.03.2020 представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому орган Пенсійоного Фонду вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування своєї позиції, відповідач зазначає, що при перерахунку пенсії позивача з 01.01.2018 року застосовано обмеження, яке передбачене ст. 43 Закону №2262-XII). Дана стаття Закону встановлює, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (а.с.41).

11.03.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, однак суд зазначає, що в силу ч. 3 ст. 263 КАС України, у справах визначених ч. 1 цієї статті, заявами по суті є позов та відзив.

З урахуванням вищевикладеного суд не приймає до уваги відповідь на відзив.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, повно і всебічно дослідивши докази у ній, встановив наступне.

Позивач є військовим пенсіонером, з 01.10.2006 отримує пенсію за вислугу років у відповідності до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та перебуває на обліку у ГУПФ України в Полтавській області.

Пенсія позивачу призначена у розмірі 90% грошового забезпечення (вислуга років - 66), що підтверджено копією розрахунку на пенсію за вислугу років.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 року, яка після перерахунку складає 15448,13 грн. Однак, під час проведення перерахунку та виплати, відповідач встановив обмеження максимальним розміром, а саме:

- у період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року, з урахуванням максимального розміру пенсії - 13730 грн.,

- у період з 01.07.2018 року по 31.11.2018 року, з урахуванням максимального розміру пенсії - 14350 грн.,

- у період з 01.12.2018 року по 31.11.2019 року, з урахуванням максимального розміру пенсії - 14970 грн.,

- у період з 01.12.2019 року по теперішній час, з урахуванням максимального розміру пенсії - 16380 грн.

08.11.2019 ОСОБА_1 звернувся з заявою про перерахунок йому пенсії , починаючи з 01.01.2018 року без обмеження її максимальним розміром та виплатити різницю між нарахованою йому пенсією без обмеження її максимальним розміром та отриманою пенсією (а.с.32).

Листом від 21.11.2019 №5831/Ф-03 відповідач відмовив позивачу у перерахунку та виплаті пенсії з 01.01.2018 року без обмеження її максимальним розміром (а.с.33).

Не погоджуючись з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", та ін.

Згідно зі ч. 3 ст. 46 Конституції України, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (№2262-XII) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону №2262-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону №2262-XII зі змінами, а саме: - частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень. Згідно п. 2 резолютивної частини вищезазначеного рішення положення частини сьомої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Окрім цього, відповідно до ст. 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, Законів України "Про державну службу", «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Разом із тим, згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного вище Закону обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Закон № 2262-XII має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України. Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Матеріали справи містять інформацію, що позивачу неодноразово був здійснений перерахунок пенсії. У зв`язку із тим, що розмір перерахованої пенсії перевищив встановлений ст. 43 Закону №2262-XII встановлений максимальний розмір пенсії, відповідач суму підвищення розраховує як різницю між законодавчо встановленим максимальним розміром пенсії та розміром пенсійної виплати, визначеним на дату перерахунку. Тобто по суті, відповідач, у разі перевищення встановленого максимального розміру пенсії, виплачує законодавчо встановлений максимальний розмір.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що імперативними положеннями ст. 43 Закону №2262-XII та рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року у справі №20-рп/2008 визначено, що види і розміри соціальних послуг та виплат встановлюються державою з урахуванням її фінансових можливостей, з огляду на наступне.

Згідно п. 5 вказаного рішення Конституційного суду України мова йдеться про визначення видів і розмірів соціальних послуг та виплат, які встановлюються державою з урахуванням її фінансових можливостей у контексті саме прав потерпілих від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань.

Рішення Конституційного Суду України стосується вирішення конституційності положень Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", оскільки вони мають обмежувальний, дискримінаційний характер, що призводить до звуження як змісту, так і обсягу існуючих прав потерпілих від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань.

Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на неможливість застосування до даних правовідносин рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року у справі № 7-рп/2016, оскільки, предметом розгляду на відповідність Конституції України була норма Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції, що діяла виключно у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, з огляду на наступне.

Частиною 7 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року у справі № 7-рп/2016. За таких обставин, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до ч. 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження. Крім того, передбачені ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» обмеження пенсій максимальним розміром введені в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року. П. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» передбачено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується лише до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016 року.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 127/4267/17.

Пенсія позивачу призначена у 2004 році, тобто, до моменту набрання законної сили Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Таким чином, відповідач обмежуючи, при перерахунку з 01.01.2018 року, розмір пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, діяв протиправно та з порушенням вимог чинного законодавства, відтак позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо обмеження пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність з 01.01.2018 року підлягають задоволенню.

Що стосується інших вимог позивача, суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З огляду на те, що суд позовну вимогу про визнання протиправними дій відповідача щодо обмеження пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність з 01.01.2018 року задовольнив, то належним для відновлення порушених прав та інтересів позивача буде зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачеві без обмеження її десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність та виплатити її починаючи з 01.01.2018 року.

Стосовно зобов`язання відповідача виплатити позивачу різницю між нарахованою йому та отриманою ним пенсією за період з 01 січня 2018 року по день, з якого почнеться виплата ОСОБА_2 призначеної йому пенсії, без обмеження її максимальним розміром, суд зазначає наступне.

Згідно до ч. 2 ст. 55 Закону нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. За таких обставин, вказані позовні вимоги також підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрати, пов`язані з розглядом справи, судом не встановлені, питання про розподіл судових витрат у справі не вирішується.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд.66, м.Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо проведення виплати пенсії ОСОБА_1 з обмеженням її максимального розміру.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію без обмеження максимальним розміром з 01 січня 2018 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю між нарахованою йому та отриманою ним пенсією з 01.01.2018 року по день, з якого почнеться виплата призначеної пенсії, без обмеження її максимальним розміром.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Г.В. Костенко