Справа № 460/1830/20
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2020 року м. Рівне №460/1830/20
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Друзенко Н.В. розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Державної податкової служби у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № -1709 від 18.04.2018, яким позивачу визначено податкового зобов`язання по податку з нерухомості на суму 2 765,76 грн. та №0-1709 від 21.03.2019, яким позивачу визначено податкового зобов`язання по податку з нерухомості на суму 5 362,98 грн.

Згідно з позовною заявою, вимоги ґрунтуються на тому, що позивачу на праві власності належить виробнича будівля - пункт технічного обслуговування, загальною площею 276,3 кв.м. Дане приміщення він використовує для зберігання сільськогосподарського інвентарю, яке використовується в діяльності. Вважає, що на вказаний об`єкт нежитлової нерухомості розповсюджується положення підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 та 2018 роки не зважаючи на податкову пільгу, є протиправними.

Ухвалою суду від 16.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, судовий розгляд справи призначено на 31.03.2020 та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, причини неможливості подання відзиву суду не повідомив. Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за наявними матеріалами.

В судовому засіданні 31.03.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 13.07.2009 у справі №2-694/2009 визнано за ОСОБА_1 право власності на приміщення пункту технічного обслуговування загальною площею 288,1 кв.м, що, розташоване по АДРЕСА_1 , та приміщення олійниці загальною площею 64,9 кв.м, що розташоване по АДРЕСА_2 . При цьому, судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 отримав вказане приміщення в рахунок свого майнового паю від КСП "Полісся" (а.с.28).

04.09.2009 на підставі Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 13.07.2009 у справі №2-694/2009 за ОСОБА_1 зареєстроване право власності нанежитлову будівлю, пункт технічного обслуговування за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.29).

Згідно з технічним паспортом пункт технічного обслуговування має загальну площу 276,3 кв.м (а.с.39-44).

18.04.2018 Головним управлінням ДФС у Рівненській області винесено податкове повідомлення-рішення №0-1709, яким ОСОБА_2 згідно з пунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості", за 2017 рік у сумі 2765,76 грн. (а.с.10).

21.03.2019 Головним управлінням ДФС у Рівненській області винесено податкове повідомлення-рішення №0-1709, яким ОСОБА_2 згідно з пунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості", за 2018 рік у сумі 5362,98 грн. (а.с.11).

Вважаючи вказані рішення протиправними позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про їх скасування.

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд зазначає наступне.

01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VIII від 28.12.2014, яким, зокрема, викладено в новій редакції статтю 266 Податкового кодексу України та введено новий податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

За підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Перелік будівель, які не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зазначений у підпункті 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Зокрема, згідно з пунктом "ж" цього підпункту не є об`єктом оподаткування: "будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності".

Буквальний зміст цього пункту свідчить на користь того, що звільняється від оподаткування саме об`єкт, і саме такий, який має відповідне цільове призначення. Тобто звільняється від оподаткування об`єкт нежитлової нерухомості, який призначений для безпосереднього використання у сільськогосподарській діяльності, а не який безпосередньо використовується у сільськогосподарській діяльності.

Додатковою обов`язковою умовою для звільнення від оподаткування є приналежність такого об`єкта сільськогосподарському товаровиробнику.

Таке розуміння правової норми відповідає висновкам, викладеним в постановах Верховного Суду від 15.05.2018 у справах №806/2461/17 та №806/2676/17, де колегією суддів Касаційного адміністративного суду зауважено, що системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є, зокрема, те, що така умова як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами "е" та "і", на відміну від пункту "є". Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування ("д"), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу ("е"), сільськогосподарський товаровиробник ("ж"), громадські організації інвалідів та їх підприємства ("з"), релігійні організації ("и"), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання ("ґ"), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів ("і"), будівлі промисловості ("є") тощо).

Виходячи з положень Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарської силоси та інше.

З матеріалів справи встановлено, що позивач є керівником та власником фермерського господарства "МЕЛЬНИКА В.Д."; основним видом діяльності є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (а.с.12-19).

ОСОБА_3 займається сільськогосподарською діяльністю обробляючи та використовуючи належні йому та дружині - ОСОБА_4 , земельні паї загальною площею - 12,52 га, що розташовані на території Постійненської сільської ради Костопільського району Рівненської області з цільовим призначенням "для ведення особистого селянського господарства" (а.с.20-27.)

На підтвердження того, що є виробником сільськогосподарської продукції та займається переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією як фізична особа та як юридична особа ФГ " Мельника В.Д" позивачем надано Звіти про площі та валові збори сільськогосподарських культур ,плодів, ягід і винограду за 2017 та 2018 роки (а.с.30-38).

Враховуючи викладене, позивач займається вирощуванням зернових, картоплі, буряків, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, як сільськогосподарський товаровиробник.

В виробничій будівлі - пункт технічного обслуговування, який належить позивачу на праві приватної власності загальна площа якого становить 276,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . зберігаються: комбайн зернозбиральний, трактора, прицеп до трактора, плуги, культиватори, борони, сівалка, які належать позивачу (а.с.45-46), а також проводиться їх ремонт та ремонт іншого сільськогосподарського інвентарю.

Таким чином, такий об`єкт нежитлової нерухомості, як пункт технічного обслуговування, загальною площею 276,3 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 , кваліфікується як споруда сільськогосподарського призначення.

Що стосується поняття "сільськогосподарський товаровиробник", то суд зауважує на тому, що визначення сільськогосподарського товаровиробника, як юридичної особи, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання, наведене у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, застосоване бути не може, позаяк воно прямо передбачене лише для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу, тобто виключно для застосування такого спеціального податкового режиму, як спрощена система оподаткування, обліку та звітності.

Закон України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років" №2238-III від 18.01.2001, сільськогосподарським товаровиробником називає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

А за термінологією Закону України "Про сільськогосподарський перепис" №575-VI від 23.09.2008 виробниками сільськогосподарської продукції є юридичні особи всіх організаційно - правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності. В свою чергу, домогосподарство - це сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життєдіяльності, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Ці особи можуть перебувати в родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати у будь-яких із цих стосунків, або перебувати і в тих, і в інших стосунках. Домогосподарство може складатися з однієї особи.

Відповідно до цього, в розумінні чинного законодавства ОСОБА_1 вважається сільськогосподарським товаровиробником.

Окремо слід зауважити, що від оподаткування звільняються будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а не лише ті, які належать таким товаровиробникам саме на праві власності.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що об`єкт нежитлової нерухомості, а саме, пункт технічного обслуговування за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 276,3 кв.м, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу вимог пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, як такий що має сільськогосподарське призначення та належить сільськогосподарському товаровиробнику.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, оспорювані рішення не відповідають вимогам законності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак підлягають скасуванню.

За наведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення в повному обсязі.

Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн. (відповідно до квитанції №49 від 11.03.2020, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи) присуджуються позивачу відповідно до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) до Головного управління ДПС у Рівненській області (, вулиця Відінська, будинок 12, місто Рівне,33023) задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області : №0-1709 від 18.04.2018, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» в сумі 2765,76 грн. за 2017 рік та №0-1709 від 21.03.2019, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» в сумі 5362,98 грн. за 2018 рік.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС України в Рівненській області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 01 квітня 2020 року.

Суддя Друзенко Н.В.