Справа № 1.380.2019.002950
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Клименко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.002950 пров. № 857/13398/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Макарика В.Я., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання: Хомич О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 1.380.2019.002950 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги,-

ВСТАНОВИВ :

13.06.2019р. позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень № від 03.06.2019р., № від 03.06.2019р., № від 04.06.2019р., № від 03.06.2019р., рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 03.06.2019р. та вимоги про сплату боргу ( недоїмки)№ Ф- від 03.06.2019р.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.10.2019р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Державної податкової служби у Львівській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.10.2019р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

19.03.2020р. на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про відкладення розгляду справи на період карантину.

ч.2 ст.313 КАС України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, ч.3 цієї статті передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, а їх участь у судовому засіданні не визнана обов`язковою.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, контролюючим органом у період з 17.04.2019р. - 02.05.2019р. проведено планову виїзну документальну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання виконання вимог валютного та іншого законодавства, законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2017р. -31.12.2018р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017р. - 31.12.2018р. за наслідками якої складено акт №722/13.7/ від 17.05.2019 р.

За результати проведеної перевірки податковим органом встановлено порушення:

- п. 167.1 ст.167, п.177.2, п. 177.4 ст.177 Податкового Кодексу України в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб на суму - 3374628,94 в тому числі за 2017 р. на суму - 1015583,72 грн., за 2018 р. на суму - 2359045,22 грн.

- пп.1.2, 1.3, 1.6 п.16 прим.1 підрозділу 10 Розділу XX, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.1.3 п.164 1 ст.164, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України в результаті чого занижено військовий збір за період з 01.01.2017р. - 31.12.2018р. на загальну суму 01.01.2017р. - 31.12.2018р. на загальну суму 281 219,07 грн., зокрема за 2017 рік в сумі 84 631,97 грн., за 2018 рік в сумі 196 587,10 грн;

- п.4 ч.1 ст.4, абз.1 п.2 ч.1 ст.7, абз.1 ч.5 ст.8, абз.3, абз.5 ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в результаті чого занижено суму єдиного внеску з сум отриманого доходу на загальну суму 42 017,28 грн., зокрема за період з 01.01.2017р. - 31.12.2017р. на суму - 25 905,00 грн., за період з 01.01.2018р. - 31.12.2018р. на суму - 16 112,28 грн,

- п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України в частині неналежного ведення обліку доходів і витрат за 2017-2018 роки;

- пп.«б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, зокрема встановлено подання не у повному обсязі податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за період з 01.01.2017р. -31.12.2018р;

- п.63.3 ст.63, п.117.1 ст. 117 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями) в частині несвоєчасного подання повідомлення за формою № 20-ОПП.

Не погоджуючись із результатами проведеної планової виїзної перевірки, 22.05.2019р. ФОП ОСОБА_1 подав заперечення на результати планової виїзної документальної перевірки.

Так, за результатами розгляду заперечення, 30.05.2019р. на засіданні постійно діючої комісії по розгляду спірних питань Головного управління ДФС у Львівській області прийнято рішення, яким частково скасовано висновки акта документальної планової виїзної перевірки від 17.05.2019р. №722/13.7/ щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання виконання вимог валютного та іншого законодавства, законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2017р. - 31.12.2018р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017р. - 31.12.2018р., крім донарахованого податку на доходи фізичних осіб та військового збору, в частині документально не підтверджених сум витрат, пов`язаних з придбанням сировини у ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 та єдиного внеску.

На підставі акту перевірки від 17.05.2019р. №722/13.7/ та за результатами розгляду заперечення, контролюючим органом винесено :

- податкове повідомлення - рішення № від 03.06.2019р., яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в тому числі за податковими зобов`язаннями - 187276,14 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 46819,04 грн.;

- податкове повідомлення - рішення № від 03.06.2019р., яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податків у вигляді з/п;

- податкове повідомлення - рішення № від 04.06.2019р., яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичною особою за результатами річного декларування в тому числі за податковими зобов`язаннями - 15606,35 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 3901,59 грн.;

- податкове повідомлення - рішення № від 03.06.2019р., яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170 грн. за платежем адміністративні штрафи та інші санкції;

- Рішення № від 03.06.2019р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у розмірі 6792,23 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.06.2019р. № Ф- зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 42017,28 грн.

Із змісту акту перевірки №722/13.7/ від 17.05.2019р. видно, що ФОП ОСОБА_1 безпідставно відніс до складу витрат придбання товарно-матеріальних цінностей ( пиловик дуб, фансировина дуб, необрізна дубова дошка, техсировина дуб ) у ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 . Зокрема, податковий орган вважає, що відповідно до інформації, наданої оперативним управлінням ГУ ДФС у Львівській області листом від 22.02.2019 р. № 435/21.15-05 за результатами вжитих заходів встановлено, що позивач протягом 2017 -2018 років з метою легалізації відповідних документів, які підтверджують придбання деревини здійснював імітовані операції по придбанню деревини у фізичних осіб-підприємців ( самозайнятих осіб) , які зареєстровані на території Хмельницької , Вінницької, Тернопільської, Харківської та Волинської області .

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 03.06.2019р. яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в тому числі за податковими зобов`язаннями - 187276,14 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 46819,04 грн. колегія суддів зазначає наступне.

26.12.2016р. ФОП ОСОБА_1 ( покупець ) уклав договір поставки лісопродукції № 1/1 з ФОП ОСОБА_2 ( продавець). (а.с.78 )

Із змісту п.1.1 даного договору видно, що продавець зобов`язується продати покупцю ліспородукцію-пиловник дубовий 1-3 сортів, техсировину дубову та необрізну дубову дошку, в подальшому товар, згідно товаросупроводжуючих документів, підписаних та завірених сторонами.

Згідно п.5.2. вказаного договору покупець зобов`язується здійснити оплату за кожну партію товару продавцю шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця згідно рахунка на оплату.

02.04.2018р. між ФОП ОСОБА_1 ( покупець ) та ФОП ОСОБА_3 ( продавець ) укладено договір поставки лісопродукції №02/04/18/1 відповідно до п.1.1 якого продавець зобов`язується постачати ліспородукцію-пиловник дубовий 1-3 сортів, техсировину дубову та необрізну дубову дошку, заготовка дубова, брус, в подальшому товар згідно товаросупроводжуючих документів, підписаних та завірених сторонами (передавати у власність покупця) для використання у підприємницькій діяльності, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах Договору. (а.с 73 )

п.5.2. вказаного договору передбачено, що покупець зобов`язується здійснити оплату за кожну партію товару продавцю шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця.

Зокрема, реальність здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме: накладними №13-1/17 від 13.01.2017р. на суму 144000,00 грн., № 20-1/17 від 20.01.2017р. на суму 132000,00 грн., № 01/2/17 від 01.02.2017р. на суму 128000,00 грн., № 01-2/17/1 від 01.02.2017р. на суму 127100,00 грн., № 02-2/17 від 02.02.2017р. на суму 156000,00 грн., № 01-4/17 від 01.04.2017р. на суму 72173,00 грн., товарно-транспортними накладними № 13-1/17 від 13.01.2017р. на суму 144000,00 грн., № 20-1/17 від 20.01.2017р. на суму 132000,00 грн., № 01/2/17 від 01.02.2017р. на суму 128000,00 грн., № 01-2/17/1 від 01.02.2017р. на суму 127100,00 грн., № 02-2/17 від 02.02.2017р. на суму 156000,00 грн., № 01-4/17 від 01.04.2017р. на суму 72173,00 грн., платіжними дорученнями № 852 від 04.01.2017р. на суму 100000,00 грн., № 853 від 05.01.2017р. на суму 270000,00 грн., №855 від 06.01.2017р. на суму 161720,00 грн., № 867 від 12.01.2017р. на суму 111900,00 грн., № 869 від 13.01.2017р. на суму 133153,00 грн., № 893 від 20.01.2017р. на суму 117500,00 грн.

Крім того, реальність здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме: накладною № 5/1 від 25.04.2018р. на суму 146150,00 грн., товарно-транспортною накладною № 5/2 від 25.04.2018р. на суму 146150,00 грн., платіжним дорученням № 1825 від 22.06.2018р. на суму 146150,00 грн.

п. 44.1 ст. 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі-Закон) визначено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст.1 Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом ( виготовленням ) та/або реалізацією товарів, виконання робіт, надання послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

ст.9 Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, відповідно до абз.9 цієї ж частини, неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

В п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням п. 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до п. 177.2 ст. 177 та п. 178.3 ст. 178 цього Кодексу.

Із змісту п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України).

В п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

-витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (п.п. 177.4.1 п. 177.4 статті 177 Податкового кодексу України);

-витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (підпункт 177.4.2 пункт 177.4 статті 177 Податкового кодексу України);

-суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця (п.п. 177.4.3 п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України);

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в п.п. 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України).

В п.п. 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що господарські операції здійснені протягом перевіряємого періоду між позивачем та його контрагентами які відображено у податковій звітності фактично не відбувались, оскільки спростовуються вищевказаними первинними документами якими зафіксовані факти здійснення господарських операцій, відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно позиції Верховного Суду, яка висловлена в постанові від 26 червня 2018 року у справі №826/3006/14, наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Доводи апелянта на порушення його контрагентами вимог податкового законодавства є неприйнятними з огляду на те, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об`єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальником товарів правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Неприйнятними є також доводи апелянта на припущення неможливості виконання контрагентами позивача господарських операцій з врахуванням відсутності складських приміщень, виробничих потужностей, трудових ресурсів та інше, з огляду на те, що такий вид доказів, як припущення в адміністративному судочинстві відсутній.

Апелянт не надав суду жодних доказів, які свідчать про те, що укладення договорів, на підставі яких виникли взаємовідносини між позивачем та контрагентами, не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов`язків. Податковий орган не довів жодними належними та допустимими доказами наявності обставин, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства, наявність яких би призводила до невизнання права позивача на формування спірних сум податкових вигод, та не доведено законності та обґрунтованості оскаржуваних рішень. Доводи, покладені податковим органом в основу висновків акта перевірки та оскаржуваних рішень, по суті ґрунтуються на припущеннях та недоведених обставинах, з огляду на що висновки акта перевірки не можуть бути підставою для висновків про порушення позивачем податкового законодавства за відносинами із зазначеними контрагентами та підставою для прийняття спірних рішень.

Із змісту п. 73.5 ст. 73 ПК України видно, що метою отримання податкової інформації, необхідної у зв`язку з проведенням перевірок, контролюючі органи мають право здійснювати зустрічні звірки даних суб`єктів господарювання щодо платника податків. Під час зустрічної звірки: здійснюється зіставлення даних, отриманих від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин, з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з`ясування повноти їх відображення в обліку платника податків; забезпечується отримання податкової інформації, необхідної для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" у випадках, передбачених п.п. 39.5.2.13 п. 39.5 ст. 39 цього Кодексу.

Як видно з матеріалів справи, зустрічна звірки або перевірки з питань підтвердження отриманих від позивача відомостей щодо відносин з контрагентами, податковий орган не проводив.

Колегія суддів також не приймає до уваги доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував лист оперативного управління ГУ ДФС у Львівській області від 22.02.2019р. № 435/21.15-05 із змісту якого видно, що ФОП ОСОБА_1 протягом 2017-2018 р. з метою легалізації відповідних документів, які підтверджують придбання сировини здійснював імітовані операції по придбанню деревини у фізичних осіб-підприємців (самозайнятих осіб) які зареєстровані на території Хмельницької, Вінницької, Тернопільської, Харківської та Волинської області. Оскільки, інформація яка отриманна від оперативного управління ГУ ДФС у Львівській області не може вважатись згідно ст.ст.73-76 належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом який свідчить про відсутність господарських операцій позивача з його контрагентами. Жодного кримінального провадження щодо контрагентів не відкрито тощо.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги інформацію яка міститься у базі даних ДПС -АС «Податковий блок щодо відсутності у контрагентів трудових та матеріально-технічних ресурсів колегія суддів також не приймає до уваги. Оскільки, інформація, яка наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформаційний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.

Висновки апеляційного суду узгоджуються з позицією яка викладена в Постанові Верховного Суду від 19.03.2019р. у справі № 826/9534/17.

Не приймає до уваги колегія суддів доводи апелянта про ненадання ФОП ОСОБА_1 документів, які підтверджують якість поставленої продукції ( свідоцтва, сертифікати ). Оскільки, умовами договорів поставки лісопродукції № 02/04/18/1 від 02.04.2018р. та № 1/1 від 26.12.2016р. не передбачено обов`язку продавців надавати сертифікати про якість та походження лісопродукції.

Закон України «Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів», Положення Тимчасового порядку видачі сертифіката про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005р. № 1260 регулює порядок видачі Сертифікатів про походження лише тієї лісопродукції, яка експортується. Проте, ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 поставляли продукцію позивачу для власного виробництва, а не для експорту, тому сертифікати не видавались.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення № від 03.06.2019р., яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в тому числі за податковими зобов`язаннями - 187276,14 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 46819,04 грн. є протиправним яке слід скасувати.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 03.06.2019 р. яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податків у вигляді з/п та податкового повідомлення рішення № від 03.06.2019р., яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170 грн. за платежем адміністративні штрафи та інші санкції.

Доводи апелянта про не відображення (Формі №1ДФ) виплати суми допомоги у зв`язку із вагітністю та пологами за ознакою 128 (соціальні виплати з відповідних бюджетів) найманому працівнику ОСОБА_4 у розмірі 18264,13 грн. за період з 01.10.2018р. - 31.12.2018р. та найманому працівнику ОСОБА_5 у розмірі 14365,26 грн. за період з 01.10.2017р. - 31.12.2017р.; порушення строків повідомлення про об`єкти оподаткування за формою № 20-ОПП, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступних підстав.

Зокрема, у Листі від 30.05.2019р. №27422/10/13.7-10 ГУ ДФС у Львівській області, який скеровано за результатами розгляду заперечення ФОП ОСОБА_1 на акт документальної планової виїзної перевірки від 17.05.2019р. №722/13.7/ , зазначено, що за результатами розгляду заперечення постійно діючою комісією з розгляду спірних питань ГУ ДФС у Львівській області прийнято рішення про недостатню обґрунтованість висновків акту перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету.

Висновки акта документальної планової виїзної перевірки від 17.05.2019р. №722/13.7/ «Про результати планової виїзної документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 » щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання виконання вимог валютного та іншого законодавства, законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2017р. - 31.12.2018р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 - 31.12.2018» підлягають частковому скасуванню, крім донарахованого податку на доходи фізичних осіб та військового збору, в частині документально не підтверджених сум витрат, пов`язаних з придбанням сировини у ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_3 та єдиного внеску».

Отже, контролюючий орган скасував висновки щодо порушення ФОП ОСОБА_1 податкового та іншого законодавства, які зафіксовані в акті перевірки від 17.05.2019р. №722/13.7/ крім тих порушень, які були допущені внаслідок оподаткування нереальних господарських операцій.

Відповідно були скасовані висновки контролюючого органу щодо порушення ФОП ОСОБА_1 строків повідомлення про об`єкти оподаткування за формою №20-ОПП, а також в частині виплати суми допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами за ознакою 128 (соціальні виплати з відповідних бюджетів) найманому працівнику ОСОБА_4 у розмірі 18264,13 грн. за період з 01.10.2018рю по 31.12.2018р. та найманому працівнику ОСОБА_5 у розмірі 14365,26 грн. за період з 01.10.2017р. по 31.12.2017р.

У зв`язку із тим, у податкового органу відсутні законні та обґрунтовані підстави для притягнення позивача до відповідальності за наведені порушення, оскільки висновки про їх наявність скасовані самим відповідачем, а тому відсутні правові підстави у податкового органу для прийняття податкових повідомлень-рішень № від 03.06.2019 р. та № від 03.06.2019р.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 04.06.2019р., яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичною особою за результатами річного декларування в тому числі за податковими зобов`язаннями - 15606,35 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 3901,59 грн. та рішення № від 03.06.2019р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 6792,23 грн. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.06.2019р. № Ф- колегія зазначає наступне.

В п.п.1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір, платниками якого є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Із змісту п.п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, видно, що об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 цього Кодексу.

При цьому, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України).

Тобто, військовий збір нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

ч.8, ч.11 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» передбачено, що платники єдиного внеску крім платників, зазначених у п.4, п. 5 та п. 5-1 ч.1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць не пізніше 28 числі наступного місяця. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

За правилами ч. 10 п.2 ч.11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф в розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення № від 04.06.2019 р., рішення № від 03.06.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 6792,23 грн. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.06.2019р. № Ф-, оскільки в судовому засіданні встановлено протиправність висновків контролюючого органу про заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу та як наслідок збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в тому числі за податковими зобов`язаннями - 187276,14 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 46819,04 грн.; (податкове повідомлення - рішення № від 03.06.2019р.). Тобто, збільшена податковим органом сума грошового зобов`язання за платежем військовий збір, застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимога про сплату боргу (недоїмки) (заборгованість із сплати єдиного внеску, штрафів та пені ) є похідними від вищевказаного податкового повідомлення-рішення № від 03.06.2019р. яке є протиправним з зазначенням вище підстав.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій про наявність підстав для задоволення позову, оскільки податковий орган як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб що визначені законами та Конституцією України.

Інші доводи які викладені в апеляційних скаргах не спростовують висновки колегії суддів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 1.380.2019.002950 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя В.Я. Макарик

Суддя З.М. Матковська

Постанова в повному обсязі складена 01.04.2020р.