Справа № 1.380.2019.001328
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2020-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

02 квітня 2020 року
Київ
справа №1.380.2019.001328
адміністративне провадження №К/9901/5229/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Шишова О.О.,
суддів: Дашутіна І.В., Яковенка М.М.,
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу №826/3201/17
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: командир військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року (прийняте у складі головуючого судді Гулика А.Г.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2020 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого Гуляка В.В., суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.),
у с т а н о в и в :
І. Суть спору:
1. У березні 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі -відповідач), третя особа командир військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_2 у якому просив суд:
1.1. зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 внести зміни до наказу від 17.02.2017 № 47, де зазначено в п. 6 про те, що солдата за контрактом ОСОБА_1 стрільця 1 відділення 2 патрульного взводу 4 патрульної роти 2 патрульного батальйону, згідно з ст. 26 п. 6 И Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, звільненого наказом командира військової частини від 17.02.2017 № 9 ос з військової служби в запас у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту зі сторони військовослужбовця без права носіння військової форми одягу, та направити його на військовий облік до Пустомитівського РВК Львівської області, 17.02.2017, внести зміни в частині підстави звільнення де зазначити, звільнений згідно з ст. 26 п. б за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про обмежену придатність до військової служби.
2. Позивач одночасно з позовною заявою подав клопотання, у якому просить поновити пропущений строк для звернення до суду. Зазначає, що дізнався про звільнення 28.08.2018 з листа відповідача №50/14/34-1210. Просить поновити пропущений строк на звернення до суду, оскільки він є інвалідом 2-ої групи з невротичним розладом. Крім цього, подав заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій вказав, що пропуск строку зумовлений тим, що він знаходився в Щирецькій міській лікарні у зв`язку з отриманою інвалідністю. Лікування фактично почалося з 26.09.2018 і закінчилося в кінці лютого 2019 року. Крім цього, доказом поважності пропуску строку позивач вказує на свій тяжкий хворобливий стан, про що свідчать відповідні медичні документи.
ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
3. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2020 року у задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовлено повністю. Клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволено повністю. Позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду, на підставі частини третьої та четвертої статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду та відсутністю підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.
4. Залишаючи позовні вимоги без розгляду, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду та не навів поважних причин для його поновлення.
IІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
5. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на те, що оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанції було винесено з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить суд скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2020 року, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
5.1. Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги позивач зазначає, що судом першої та апеляційної інстанції безпідставно не було враховано наведених позивачем обставин та доказів поважності причин пропуску строку для звернення до суду.
5.2. ОСОБА_1 указує, що пропуск строку зумовлений тим, що позивач періодично з 18.08.2016 р. по 16.04.2019 р. знаходився на лікуванні у різних медичних закладах, а також на оглядах у лікарів, оскільки є інвалідом 2-ої групи з невротичним розладом, захворювання якого пов`язане з проходженням військової служби. Наведені обставини зафіксовані в медичній книжці позивача, а також документацією медичного характеру.
5.3. Також позивач звертає увагу на те, що після того, як матір позивача ознайомила його з листом відповідача №50/14/34-1210 від 28.08.2018 р. щодо відсутності права на забезпечення санаторно-курортним лікуванням, він дізнався про його звільнення згідно наказу від 17.02.2017 року №47 за ст.26 п.6«И» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
5.4. Крім цього, позивач зазначає , що в день його звільнення 17.02.2017 р. позивача привезли до військової частини примусово під час його лікування та під дією ліків, тому він не усвідомлював того, що з ним відбувається.
5.5. Також, позивач вважає, що судами першої та апеляційної інстанції неправильно встановлено, що постановка позивача на військовий облік внаслідок звільнення з військової служби відбулась за його особистої участі 10.04.2017р., оскільки жоден документ не підтверджує перебування позивача у відповідному військовому комісаріаті. Тому, що суд першої та апеляційної інстанції здійснили неправильний висновок про те, що позивач не довів поважності причин пропуску строку звернення до суду.
6. Відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 від відповідача на адресу Верховного Суду не надходив.
ІV. Установлені судами фактичні обставини справи
7. 30.01.2017 р. ОСОБА_1 звернувся із рапортом від до т.в.о командира 4 патрульної роти старшого лейтенанта ОСОБА_4 , в якому зазначив, що не бажає одягати військову форму, виконувати розпорядження, заступати в добові наряди, нести службу з охорони громадського порядку. Просив розглянути на атестаційній комісії щодо його звільнення із лав Національної гвардії України (а.с. 78 Т.1).
8. У висновку постійно діючої атестаційної комісії військової частини НОМЕР_1 , оформленого протоколом №2 від 01.02.2017р., зазначено про розгляд питання щодо ОСОБА_1 , у зв`язку з неспроможністю виконувати свої функціональні обов`язки та вирішено клопотати перед командиром частини про звільнення в запас ЗСУ з військової служби за контрактом.
9. Відповідно до наказу командира військової частини ОСОБА_5 №9 о/с від 17.02.2017 р. «По особовому складу» позивача ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за пунктом «и» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) (а.с. 111 Т.1).
10. 17.02.2017 наказом №47 командира військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 77 Т.1).
11. 17.02.2017 ОСОБА_1 отримав Припис виданий командиром військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.02.2017р. №47, яким позивачу ОСОБА_1 запропоновано прибути до Пустомитівського РВК Львівської області до 20.02.2017 року (а.с. 124, 127 Т.1).
12. 10.04.2017 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 прийнятий на облік у ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прибув із військової служби за контрактом із військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується листом військового комісара Пустомитівського районного військового комісаріату В.І.Чергінця від 09.07.2019р. №1138 та записом №1183 від 10.04.2017р. в журналі реєстрації вхідних документів Пустомитівського районного військового комісаріату (а.с. 130, 133 Т.1).
13. Не погоджуючись з п.6 наказу №47 від 17.02.2017 року, в частині підстави його звільнення, а саме згідно з ст.26 п.6«И» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування (в редакції, яка діяла на час вирішення справи в суді першої та апеляційної інстанції)
14. Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
15. Відповідно до частин першої, другої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
16. За змістом статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
17. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
18. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
19. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).
20. Згідно з частиною 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
21. Пунктом 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.
22. За змістом частин 3, 4 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
23. Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду.
24. Відповідно до частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
VI. Оцінка Верховного Суду
25. Спірним питанням, зазначеним у касаційній скарзі є наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду.
26. Зі змісту наведених норм убачається, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
27. Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
28. Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
29. За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
30. Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
31. Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
32. Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.
33. Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
34. Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
35. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
36. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанції, що позивач дізнався про своє звільнення 17.02.2017 року, однак звернувся до суду лише 19.03.2019 р. (згідно відбитку поштового штемпеля на конверті), тобто із пропуском місячного строку, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України та частини 3 статті 99 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017 року).
37. Доводи позивач про те, що він не усвідомлював значення своїх дій при отриманні документів при звільненні через перебування під дією лікарських препаратів, є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні та апелянтом не надано жодних доказів, які б підтверджували вказані обставини.
38. Стосовно посилань позивача, що позивач дізнався про своє звільнення, згідно наказу від 17.02.2017 року №47, після ознайомлення з листом відповідача №50/14/34-1210 від 28.08.2018 р., колегія суддів зазначає наступне.
39. Так, у відповіді №50/14/34-1210 від 28.08.2018 р. зазначено, що особи, звільнені у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2011р. №466 та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 20.12.2017р. №1051 не відносяться до осіб, які мають право на забезпечення санаторно-курортними путівками.
40. Крім цього, в позовній заяві позивач зазначає, що підставою для звернення до суду слугувало те, що його звільнено за статтею, що не передбачає санаторно-курортного лікування.
41. Отже, про своє звільнення позивач дізнався 17.02.2017 року, а з відповіді Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) від 28.08.2018р. №50/14/34-1210 позивач дізнався про правові наслідки причин звільнення, а саме, відсутність права на забезпечення санаторно-курортним лікуванням.
42. Щодо доводів позивача про те, що позивач пропустив строки звернення до суду у зв`язку з тим, що він з 18.08.2016 року по 16.04.2019 рік знаходився на лікуванні у різних медичних закладах, а також на оглядах у лікарів, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.
43. Як установили суди першої та апеляційної інстанції, матеріалами справи підтверджено, а саме копії медичної документації (а.с. 175-251 Т.2, а.с. 1-169 Т.3), що позивач з 28.02.2017 р. по дату звернення до суду 19.03.2019 р. перебував на стаціонарному лікуванні в сукупності 58 днів. При цьому, більше 610 днів не перебував на амбулаторному лікуванні та не звертався до лікувальних закладів для проведення оглядів.
44. Тобто, періодичне перебування позивача на амбулаторному лікуванні, а також перебування позивача на огляді у лікарів не передбачало постійного знаходження позивача у медичному закладі, а тому не позбавляло його можливості звернутися до суду за захистом свого порушеного права в строк установлений КАС України місячний строк.
45. Таким чином, посилання позивача на перебування його на лікуванні як на поважну причину пропуску строку звернення до суду, є безпідставними та необґрунтованими.
46. Також ,колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду є визнання позивача інвалідом ІІ групи з невротичним розладом, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що такі обставини об`єктивно унеможливили звернення до суду позивача в межах встановленого строку.
47. Колегія суддів звертає увагу позивача, що позивач 10.04.2017 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 прийнятий на облік у ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прибув із військової служби за контрактом із військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується листом військового комісара Пустомитівського районного військового комісаріату В.І.Чергінця від 09.07.2019р. №1138 та записом №1183 від 10.04.2017р. в журналі реєстрації вхідних документів Пустомитівського районного військового комісаріату (а.с. 130, 133 Т.1).
48. Тобто, що постановка позивача на військовий облік внаслідок звільнення з військової служби відбулася за його особистої участі 10.04.2017 року.
49. Позивач знав про своє звільнення з військової служби, оскільки в заяві від 15.02.2018 року, написаної на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, зазначив, що проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 та був звільнений 17.02.2017 року.
50. Окрім цього, колегія суддів також констатує, що згідно з дорученням для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 11.12.2018р. №404/2 позивачу призначено представника адвоката Палєя Ю.А., однак з моменту надання позивачу представника в порядку безоплатної вторинної допомоги до моменту звернення до суду пройшло понад 3 місяці.
51. Отже, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанції, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду та не навів поважних причин для його поновлення.
52. За таких обставин доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.
53. Отже, Верховний Суд констатує, що рішення суди першої та апеляційної інстанції ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, цей суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
54. Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
VII. Судові витрати
55. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
56. Керуючись статтями 341, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2 Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2020 року у цій справі залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Шишов

Судді І.В. Дашутін

М.М. Яковенко