Справа № 480/4820/19
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2020-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2020 р. Справа № 480/4820/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Опімах Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Л.В.,

представника позивача - адвоката Сошенка Я.В.,

представника відповідача - Савченко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, який його представник підтримав в судовому засіданні, мотивуючи позовні вимоги тим, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Сумській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача як особи, що отримувала доходи від підприємницької діяльності, з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 02.03.2016, правильності нарахування, обчислення та сплати внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 02.03.2016 та складено акт перевірки №1718/18-28-13-03/ НОМЕР_1 /140.

За наслідками перевірки податковим органом 08.09.2017 прийняте податкове повідомлення-рішення № про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 65601,25 грн., а 25.09.2018 позивачу виставлена податкова вимога форми Ф №12233-17 на суму 25741,40 грн.

Позивач не погоджується з податковим повідомлення-рішенням та вимогою, вважає їх протиправними і просить скасувати, зазначаючи, що висновок відповідача про порушення вимог п.181.1 ст.181, п.183.2, п.183.10 ст.183, п.п. «б» п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України і заниження податку на додану вартість у розмірі 52480,00 грн. не грунтується на вимогах закону та не відповідає фактичними обставинами справи.

Так, згідно із пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

При цьому положення «без урахування податку на додану вартість» слід розуміти як необхідність вирахування суми податку на додану вартість із загальної суми із здійснення операцій з постачання товарів, в іншому випадку вказане правове положення не матиме застосування, оскільки відповідні норми стосуються осіб, що не є платниками податку на додану вартість та відповідно не пов`язані з жодним іншим податком на додану вартість, окрім того, що сплачується ними при придбанні товарів (послуг).

Позивач під час здійснення господарської діяльності придбавав товар у постачальників, які є платниками ПДВ, ціна за переданий ними позивачу товар включала в себе суму ПДВ. Перевіркою встановлено, що у 2015 році позивач придбав ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції на суму 1329356,75 грн.

Проте, при проведенні перевірки податковим органом не було відраховано з загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг податок на додану вартість, як того вимагає пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України. Розмір вказаного податку на додану вартість перевіркою взагалі не встановлювався та в акті перевірки не відображений, перевірка обставин щодо перевищення суми загального доходу від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) протягом останніх дванадцяти календарних місяців у розмірі 1000000,00 грн., без урахування суми податку на додану вартість, включеної до ціни товарів (послуг) не проводилась.

Крім того, відповідно до п. 177.3.1. ст. 177 ПК України, не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Проте, при визначенні загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг за 8 місяців 2015 року при проведенні перевірки податковим органом не було відраховано з доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Також позивач зазначає, що в порушення вимог п. 181.1 статті 181 та п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг за 8 місяців 2015 року Головним управління ДФС у Сумській області Державної фіскальної служби України взагалі не досліджувалась, не встановлювалась та в акті перевірки не відображена, а висновки про порушення вимог ПКУ зроблені виключно на підставі аналізу розміру суми валового доходу.

Із акту перевірки та оскаржуваного податкового повідомлення-рішення також вбачається, що податкові зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 52481,00 грн. визначені на підставі обсягів продажу у відповідні періоди (щомісячно), а саме: суму отриманого доходу за період з вересня 2015 року по лютий 2016 року включно оподатковано за ставкою 20% (27110,0 грн. - ПДВ за вересень-жовтень 2015 року, 12431,0 грн. - ПДВ за листопад 2015 року, 11192,0 грн. - ПДВ за грудень 2015 року, 298,00 грн. - ПДВ за січень 2016 року, 1468,0 грн. - ПДВ за лютий 2016 року).

Однак, п. 187.1 ст.187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Водночас, в акті перевірки не встановлені дати надходження коштів від покупців/замовників на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку, не відображені дати відвантаження товарів, не наведено в акті перевірки жодного первинного документу, що підтверджує факт вчинення оподатковуваних податком на додану вартість господарських операцій позивача з контрагентами, не відображено проведення зустрічних звірок з контрагентами для встановлення факту перерахунку коштів для позивача.

Крім того, в даному випадку має місце порушення оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 року №395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2013 року за №607/23139, а саме п. 2.3.2.2. Так, зміст встановленого в ході перевірки позивача порушення податкового законодавства в частині заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість зводиться лише до табличного відображення даних фіскального органу, встановлених у ході перевірки із зазначенням певних розбіжностей. Будь-яких розрахунків виявлених розбіжностей податковим органом не наведено, як і не наведено посилання на певні господарські операції та відповідні первинні бухгалтерські документи та податкові накладні. Зі змісту акту перевірки неможливо встановити, яким чином та на підставі яких документальних доказів податковий орган дійшов подібних висновків. Також в акті перевірки відсутні посилання на конкретні первинні та податкові документи із зазначенням їх реквізитів та дат їх складання.

Вказані вище обставини свідчать про помилковість висновків акту перевірки в тій частині, що ФОП ОСОБА_1 сукупно перевищив суму від здійснення операцій з постачання товарів (послуг) 1000000,0 грн. (без урахування податку на додану вартість), а також про те, що обов`язок нарахування та сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість виник з 11.09.2015 року.

Крім того, відповідно до п. 129.2 ст. 129 Податкового кодексу у разі скасування нарахованого контролюючим органом грошового зобов`язання (його частини) у порядку адміністративного та/або судового оскарження пеня за період заниження такого грошового зобов`язання (його частини) скасовується. Враховуючи те, що оскаржувана податкова вимога від 25.09.2018 року №12233-17 містить суму пені, нарахованої за результатами перевірки та акту перевірки що і податкове повідомлення - рішення від 08.09.2017 року № (грошового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом в цьому податковому повідомленні- рішенні), то вказана пеня та податкова вимога також є протиправними та підлягають скасуванню.

При цьому, відповідачем порушені і приписи п.129.1 ст.129 Податкового кодексу, згідно якого нарахування пені розпочинається:

при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження) (п. 129.1.1 ПКУ);

при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскаїрження) (п. 129.1.2 ПКУ);

при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (п. 129.1.3 ПКУ).

Сума грошового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням - рішенням від 08.09.2017 року № була сплачена 20.10.2017 року (термін сплати згідно інтегрованої картки - 22.10.2017 року). Отже, нарахування пені в даному випадку є протиправним, оскільки термін сплати визначеного податковою перевіркою грошового зобов`язання не був порушений.

Також позивач зауважує, що передбачене пунктом 129.1 статті 129 Податкового кодексу України нарахування пені розпочинається саме з дати виникнення зобов`язання, тобто з дати, визначеної в рішенні податкового органу, оскільки станом на граничну дату сплати за період, за який було визначено зобов`язання, їх не існувало. Натомість належним, в даному випадку, видом відповідальності є штраф.

Так, згідно з пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

В даному випадку суми грошового зобов`язання були визначені контролюючим органом за результатами податкової перевірки. Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 08.09.2017 року №001527/803 позивачу було нараховано штраф, а тому, нарахування пені та подальше її стягнення в даному випадку не ґрунтується на законі.

Також позивач зазначає і про порушення контролюючим органом ряду процедурних моментів. Зокрема, до акту перевірки була додана копія акту від 18.08.2017 року №1719/18-28- 13-03/ НОМЕР_1 про відмову платника податків від підписання та отримання акту перевірки. Однак, акт перевірки позивачу не надавався, що позбавило його можливості подати на нього заперечення.

Наказом Міністерства фінансів України 28.12.2015 №1204 затверджений Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків. Відповідно до п. 1 розділу III вказаного Порядку структурний підрозділ контролюючого органу, який склав податкове повідомлення-рішення відповідно до Кодексу, роздруковує його у двох примірниках та після погодження з підрозділами правової роботи передає на підпис керівнику (заступнику керівника) контролюючого органу, а складене відповідно до Митного кодексу України - керівнику або виконуючому його обов`язки.

В той же час, податкове повідомлення - рішення від 08.09.2017 року № підписано в.о. заступника начальника Головного Управління ДФС у Сумській області, що не передбачено вимогами п. 1 розділу III вказаного Порядку.

Корінець податкової вимоги від 25.09.2018 року №12233-17 підписаний ОСОБА_2, проте на офіційному сайті ДФС (ДФС у Сумській області) http://sumy.sfs.gov.ua/dfs-u-regioni/golov-upr/kerivnyztvo/ відсутня інформація про те, що станом на 25.09.2018 року ОСОБА_2 був керівником, заступником керівника ГУ ДФС у Сумській області або уповноваженою на підписання податкових вимог особою.

Із інтегрованої картки платника податків вбачається, що сума пені була нарахована відповідачем 22.10.2017 року. В той же час, оскаржувана податкова вимога була сформована 25.09.2018 року, тобто майже через рік. В корінці податкової вимоги зазначено, що загальна сума боргу визначена станом на 24.09.2018року.

Податковий кодекс України та Порядок направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 № 610, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24 липня 2017 р. за № 902/30770, не передбачає формування податкової вимоги через рік після виникнення податкового боргу.

Так, згідно п. 59.1 ст. 59 ПКУ у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу II Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затверджений Наказом: Міністерства фінансів України від 30.06.2017 № 610, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24 липня 2017 р. за № 902/30770, податкова вимога платнику податків, у якого виник податковий борг, формується контролюючим органом, на який згідно з Кодексом покладається виконання такої функції. Податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму: узгодженого грошового зобов`язання: непогашеної пені, нарахованої у порядку,, визначеному Кодексом.

А згідно з п. 1 розділу III Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 № 610, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24 липня 2017 р. за № 902/30770, податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно- телекомунікаційних систем (далі ITC) контролюючих органів.

Очевидним є те, що, якби даних інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - ITC) відповідача містили Інформацію про наявність боргу, то податкова вимога була б сформована автоматично ще в жовтні 2017 року.

Недотримання відповідачем строків формування податкової вимоги позбавило позивача можливість передбачати наслідки та позбавило, у випадку необхідності та з належною допомогою, узгоджувати свою поведінку, та як наслідок призвело до покладення на позивача надмірного тягара зі сплати пені через надмірно тривалий проміжок часу після проведення податкової перевірки.

Відповідач подав відзив на позов, в якому проти його задоволення заперечив, представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що перевіркою встановлено, що з 01.01.2014 по 01.01.2015 ФОП ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування, з 01.01.2015 по 02.03.2016 на загальній системі оподаткування. Платником податку на додану вартість не реєструвався.

Проведеною перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 сукупно перевищив суму від здійснення операцій з постачання товарів (послуг) 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), протягом останніх дванадцяти календарних місяців, за період з січня 2015р. по грудень 2015р. обсяг виручки від реалізації товарів склав 1553818,73 грн.

За період з 01.01.2015p.no 02.03.2016р. обсяг виручки від реалізації товарів ФОП ОСОБА_1 склав 1563090,41 грн., в тому числі за січень 2015 - 67729,70 грн.. лютий 2015 - 50707,95 грн.. березень 2015 - 56595,10 грн., квітень 2015 - 68273,90 грн.. травень 2015 - 78504.69 грн.. червень 2015 - 257671,75 грн., липень 2015 - 331305,64 грн., серпень 2015 - 305096,90 грн.. вересень 2015 - 137221,77 грн., жовтень 2015 - 76783,06 грн., листопад 2015 - 65168.00 грн., грудень 2015 - 58760,30 грн., січень 2016 - 1566,30 грн., лютий 2016 - 7705.35 грн., що підтверджується даними книги обліку доходів та витрат та книг обліку розрахункових операцій та банківськими виписками.

Згідно із п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1 000 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

При цьому, посилання позивача на те, що при встановленні перевіркою перевищення 1000000 грн. загального доходу від здійснення операцій з постачання товарів /послуг, нарахованого ФОП ОСОБА_1 протягом останніх 12 календарних місяців, враховувався податок на додану вартість є необгрунтованим, оскільки доказів включення до ціни товару/послуг податку на додану вартість позивачем не надано.

Відповідно до п. 183.1 ст.183 Податкового кодексу України будь-яка особа, що підлягає обов`язковій реєстрації чи прийняла рішення про добровільну реєстрацію як платника податку, подає до органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.

Згідно із п. 183.2 ст. 181 Податкового кодексу України у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до органу державної податкової служби не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредит) та отримання бюджетного відшкодування (п. 183.10 ст.183 Податкового кодекс України).

Виходячи з вищезазначеного, суб`єкти господарювання, які підлягають обов`язковій реєстрації платниками податку на додану вартість, вважаються платниками цього податку, незалежно від того, чи подавали вони заяву на таку реєстрацію, чи ні.

Враховуючи зазначені норми, позивач має нести відповідальність на рівні зареєстрованого платника податку на додану вартість з дня, наступного за граничним днем, який встановлений для подання заяви про реєстрацію платником такого податку, тобто з 11 числа календарного місяця до дня прийняття рішення про припинення господарської діяльності. Обов`язок нарахування та сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість у позивача виник з 11.09.2015 року.

Перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за період з 11.09.2015 по 02.03.2016 встановлено їх заниження всього у сумі 52481 гри., у тому числі вересень - жовтень 2015 року в сумі 27110 грн., листопад 2015 року в сумі 12413 гри., грудень 2015 року в сумі 11192 гри., січень 2016 року в сумі 298 грн., лютий 2016 року в сумі 1468 грн.

При цьому, при визначенні перевіркою об`єкта оподаткування податком на додану вартість до загальної вартості, реалізованих за період з вересня 2015 року по лютий 2016 року, товарів та послуг ФОП ОСОБА_1 акцизний податок не включався.

Також, відповідач зауважив, що ОСОБА_1 отримав акт перевірки 28.08.2017, і у подальшому у строки визначені Кодексом він правом на надання заперечень на акт перевірки, передбаченого пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України не скористався, що спростовує доводи позивача про позбавлення його можливості надати заперечення на акт перевірки.

Щодо оскарження податкової вимоги Головного управління ДФС у Сумській області від 25.09.2019 №12233-17, відповідач зазначив, що підпунктом 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України визначено, що нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Згідно із п. 129.4 ст. 129 Податкового кодексу України на суми грошового зобов`язання, визначеного пп. 129.1.1 та 129.1.2 п. 129.1 цієї статті, та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, пеня нараховується за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Відповідач також не погоджується із доводами позивача про відсутність повноважень у посадової особи на підписання податкового повідомлення-рішення, вказавши, що відповідно до п.42.1 ст.42 Податкового кодексу України, податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Згідно п.86.8 ст. 86 Податкового кодексу України податкові повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу.

Відповідно до наказу ГУ ДФС в Сумській області від 16.08.2017 року №1232 «Про розподіл обов`язків між керівництвом ГУ ДФС в Сумській області», ОСОБА_3 - в.о. заступника начальника ГУ ДФС в Сумській області взаємозаміняє на період відсутності ОСОБА_4 , який керує роботою структурного підрозділу «Управління податків і зборів з фізичних осіб». Виконання обов`язків заступника начальника ГУ ДФС в Сумській області було покладено на ОСОБА_3 наказом в.о. голови ДФС України від 22.06.2017 року №1461-о. Отже, виконуючий обов`язки заступника начальника ГУ ДФС у Сумській області є уповноваженою на підписання податкових повідомлень-рішень особою відповідно до приписів п.86.8 ст.86 Податкового кодексу України.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 08.08.2017 по 14.08.2017 Головним управлінням Державної фіскальної служби у Сумській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача як особи, що отримувала доходи від підприємницької діяльності, з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 02.03.2016, правильності нарахування, обчислення та сплати внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 02.03.2016 та складено акт перевірки №1718/18-28-13-03/ НОМЕР_1 /140. ( а.с.18-49)

Відповідно до висновків контролюючого органу, викладених у акті перевірки, ФОП ОСОБА_1 сукупно перевищив суму від здійснення операцій з постачання товарів (послуг) 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), протягом останніх дванадцяти календарних місяців, за період з січня 2015р. по грудень 2015р., обсяг виручки від реалізації товарів за цей період склав 1553818,73 грн. Відтак, позивач вважається платником податку на додану вартість, був зобов`язаний нараховувати та сплачувати податок на додану вартість, однак цього обов`язку не виконав.

За наслідками перевірки податковим органом 08.09.2017 прийняте податкове повідомлення-рішення № про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 65601,25 грн., а 25.09.2018 позивачу виставлена податкова вимога форми Ф №12233-17 на суму 25741,40 грн. ( а.с.51, 52)

Суд не погоджується із цими рішеннями податкового органу, з огляду на таке.

Так, згідно із пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Таким чином, у разі нарахування (сплати) особі протягом останніх 12 календарних місяців загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання).

Отже, при вирішенні питання щодо необхідності суб`єкта господарської діяльності зареєструватись платником податку на додану вартість перевірці підлягають обставини щодо перевищення такою особою суми загального доходу від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) протягом останніх дванадцяти календарних місяців у розмірі 1000000,00 грн., без урахування суми податку на додану вартість, включеної до ціни товарів (послуг).

Судом встановлено, що з 01.01.2014 по 01.01.2015 ФОП ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування, з 01.01.2015 по 02.03.2016 на загальній системі оподаткування. Платником податку на додану вартість не реєструвався.

За період з 01.01.2015p. по 02.03.2016р. обсяг виручки від реалізації товарів ФОП ОСОБА_1 склав 1563090,41 грн., в тому числі за січень 2015 - 67729,70 грн.. лютий 2015 - 50707,95 грн.. березень 2015 - 56595,10 грн., квітень 2015 - 68273,90 грн.. травень 2015 - 78504.69 грн.. червень 2015 - 257671,75 грн., липень 2015 - 331305,64 грн., серпень 2015 - 305096,90 грн.. вересень 2015 - 137221,77 грн., жовтень 2015 - 76783,06 грн., листопад 2015 - 65168.00 грн., грудень 2015 - 58760,30 грн., січень 2016 - 1566,30 грн., лютий 2016 - 7705.35 грн., що зафіксовано актом перевірки та не заперечується сторонами.

Реалізований товар попередньо придбавався позивачем у контрагентів - платників податку на додану вартість ( а.с. 53-66), і в ціну товару вже було включено суми ПДВ. Водночас, податковим органом не було відраховано з загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг податок на додану вартість, як того вимагає пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України.

Розмір вказаного податку на додану вартість перевіркою не встановлювався та в акті перевірки не відображений, перевірка обставин щодо перевищення суми загального доходу від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) протягом останніх дванадцяти календарних місяців у розмірі 1000000,00 грн., без урахування суми податку на додану вартість, включеної до ціни товарів (послуг) не проводилась.

Таким чином, висновок контролюючого органу про перевищення суми від здійснення операцій з постачання товарів ( послуг) у період з 01 січня 2015 року по 02 березня 2016 року понад 1000000 грн. не відповідає фактичним обставинам справи, відповідно прийняте на його підставі податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Щодо податкової вимоги від 25.09.2018 форми Ф №12233-17 на суму 25741,40 грн., суд зазначає, що відповідно до підпункту 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки. Тобто, нарахування пені має здійснюватися лише за умови вчинення податкового правопорушення.

Водночас, визначений у податковій вимозі борг складається із нарахованої відповідачем пені по податку на додану вартість у розмірі 25743,93 грн. та боргу по військовому збору у розмірі 6,47 грн. Оскільки, податкове повідомлення-рішення про визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість, є протиправним і підлягає скасуванню, такий борг за позивачем відсутній, що в свою чергу виключає відповідальність, у вигляді пені, пов`язаної із несвоєчасною сплатою визначеного зобов`язання. В частині боргу по військовому збору у розмірі 6,47 грн. слід зазначити, що відзив та пояснення відповідача не містять заперечень проти скасування вимоги в цій частині та обгрунтувань правомірності визначення такої заборгованості, відтак, суд вважає що податкова вимога є протиправною і підлягає скасуванню повністю.

При цьому, на думку суду не заслуговують на увагу доводи позивача про відсутність повноважень у посадової особи, що підписала податкове повідомлення-рішення та податкову вимогу на вчинення таких дій.

Так, Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204 затверджений Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків. Відповідно до п. 1 розділу III вказаного Порядку структурний підрозділ контролюючого органу, який склав податкове повідомлення-рішення відповідно до Кодексу, роздруковує його у двох примірниках та після погодження з підрозділами правової роботи передає на підпис керівнику (заступнику керівника) контролюючого органу, а складене відповідно до Митного кодексу України - керівнику або виконуючому його обов`язки.

Судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення підписане заступником начальника ГУ ДФС у Сумській області Руднем Р.М., а податкова вимога ОСОБА_2 ( а.с.51,52)

Згідно п.86.8 ст. 86 Податкового кодексу України податкові повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу.

Відповідно до наказу ГУ ДФС в Сумській області від 16.08.2017 року №1232 «Про розподіл обов`язків між керівництвом ГУ ДФС в Сумській області», ОСОБА_3 - в.о. заступника начальника ГУ ДФС в Сумській області заміняє на період відсутності заступника начальника ГУ ДФС у Сумській області Больбіта Ю.Л., який керує роботою структурного підрозділу «Управління податків і зборів з фізичних осіб». Виконання обов`язків заступника начальника ГУ ДФС в Сумській області було покладено на ОСОБА_3 наказом в.о. голови ДФС України від 22.06.2017 року №1461-о.( а.с. 177-179,180) Отже, виконуючий обов`язки заступника начальника ГУ ДФС у Сумській області є уповноваженою на підписання податкових повідомлень-рішень особою відповідно до приписів п.86.8 ст.86 Податкового кодексу України.

Також наказом ГУ ДФС в Сумській області від 12.05.2017 №1102-о заступником начальника ГУ ДФС в Сумській області призначено Мельника Ю.В. а наказом від 16.08.2017 року №1232 «Про розподіл обов`язків між керівництвом ГУ ДФС в Сумській області» за ним закріплено керівництво управлінням податків і зборів юридичних осіб, управлінням контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів, управлінням погашення боргу. ( а.с. 177-179, 181). Відтак, підписуючи податкову вимогу, заступник начальника ГУ ДФС в Сумській області Мельник Ю.В. діяв у межах своїх повноважень від імені податкового органу. При цьому, на думку суду є некоректним посилання позивача на офіційний сайт ГУ ДФС в Сумській області, на якому не відображена ця інформація, оскільки, на сайті відображена актуальна інформація станом на час звернення до суду з позовом ( листопад 2019 року), а податкова вимога сформована 25.09.2018.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

В свою чергу відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятих ним рішень належними та допустимими доказами не спростував доводів позивача про протиправність податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги.

Таким чином, прийшовши до висновку про протиправність цих рішень, суд вважає за наобхідне їх скасувати.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України позивачу належить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 913,43 грн. ( а.с. 3).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Сумській області ( , вул.Іллінська, 13, м.Суми, 40009) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги - задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 08.09.2017 № про збільшення ОСОБА_1 грошового зобов"язання за платежем податку на додану вартість у розмірі 65601 ( шістдесят п"ят ь тисяч шістсот одна) грн. 25 коп.

Визнати протиправною і скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Сумській області від 25.09.2018 №12233-17 на суму 25741 ( двадцять п"ять тисяч сімсот сорок одна) грн. 40 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області на користь ОСОБА_1 913,43 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 02 березня 2020 року.

Суддя Л.М. Опімах