Справа № 540/257/20
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2020-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/257/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білозерського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання відмову щодо не видачі паспорта громадянина України у формі книжечки протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

31 січня 2020 року законний представник ОСОБА_1 (далі-позивач) ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Білозерського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області (далі-відповідач, Управління), в якому просить визнати відмову відповідача щодо не видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки протиправною та зобов`язати Білозерський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про видачу паспорту громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, з можливістю вклеювання фотографії, без жодного електронного носія інформації, для зчитування якої необхідні додаткові пристрої, без зняття біометричної інформації та без внесення відомостей про нього до Єдиного державного демографічного реєстру. Така заява мотивована релігійними переконаннями. Однак відповідно до листа відповідача №6514-101/6514-20 від 28.01.2020р. позивачу відмовлено в оформлені та видачі паспорта у формі книжечки у зв`язку із відсутністю відповідного рішення суду.

Вказану відмову позивач вважає протиправною, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 05.02.2020р. провадження у справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

26 лютого 2020 року до суду надійшов відзив відповідача, зі змісту якого убачається, що Управління позов не визнає. Зокрема, відповідач обґрунтовує свою позицію тим, що відповідно до ч. 4 ст. 21 Закону "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Частина 2 статті 15 вказаного Закону визначає, що бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру згідно ч. 1 ст. 10 вищевказаного Закону здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника.

Особі, яка досягла 14-річного віку оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто, що передбачено пунктом 7 Постанови №302.

Згідно з пунктом 35 Постанови №302 визначено перелік документів, які особа повинна надати для оформлення паспорта громадянина України.

Відповідач вказує на те, що на даний час у працівників міграційної служби відсутні передбачені законодавством України повноваження щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки. Така можливість передбачена лише за наявності в особи відповідного рішення суду, що набрало законної сили.

Таким чином, відповідач вважає, що Біломорський РВ У ДМС надаючи позивачу лист-відповідь від 28.01.2020 діяв правомірно відповідно до вимог Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». З огляду на викладене просить відмовити у задоволенні позову.

03 березня 2020 року ОСОБА_2 подала до суду відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 03.04.2020р. відповідь на відзив повернуто ОСОБА_2 , оскільки надана нею в інтересах свого сина, який на день подання відповіді на відзив досяг повноліття, а ОСОБА_2 , відповідно, втратила повноваження представляти його інтереси як законний представник.

11 березня 2020 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, відповідно до якого Управління звертає увагу на відсутність належних повноважень ОСОБА_2 на представництво інтересів свого сина, з огляду на те, що станом на день відкриття провадження у справі ОСОБА_1 виповнилось.18 років. Відповідач наполягає на відмові у задоволенні позову.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

27 грудня 2019р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Білозерського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області із заявою про відмову надання згоди на обробку персональних даних, видачу йому паспорту громадянина України у формі книжечки з урахуванням висновків, викладених у рішенні Херсонського окружного адміністративного суду від 28.10.2019р. у справі №540/1981/19. До заяви додано: три фотокартки, свідоцтво про народження, паспорт матері - ОСОБА_2 , відомості про місце реєстрації позивача, заява (Додаток 1 до Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС №456 від 06.06.2019р.).

Вказана заява підписана ОСОБА_1 .

Розглянувши заяву позивача, Управлінням направлено останньому лист №6514-101/6514-20 від 28.01.2020р. відповідно до якого відмовлено в оформленні та видачі паспорта у формі книжечки з підстав відсутності необхідного пакету документів, а саме рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому порядку.

Не погоджуючись з такою позицією відповідача та вважаючи відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.08.2018р. за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17, а також наступні обставини та приписи законодавства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 квітня 1993 року у справі "Краска проти Швейцарії" встановлено: "Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами".

Згідно ст.ст.22, 32 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із міжнародно-правовими актами: Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Приватне життя "охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру" (див. п.25 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "C. проти Бельгії" від 07 серпня 1996 року (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції "захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом" (див. п.61 рішення ЄСПЛ у справі "Pretty проти Сполученого Королівства" (справа № 2346/02, ECHR 2002 та п.65 рішення ЄСПЛ у справі "Олександр Волков проти України" (заява № 21722/11).

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося "згідно із законом", не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (див. рішення ЄСПЛ у справі "Ельсхольц проти Німеччини" (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п.45, ECHR 2000-VIII).

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (надалі - Закон № 5492-VI) документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема, на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, у т.ч. паспорт громадянина України .

За змістом ч.1-5 ст.14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України (ч.1 ст.21 Закону № 5492-VI).

Згідно ч.3 ст.13 Закону № 5492-VI, зокрема, паспорт громадянина України, містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до п.п.3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-XII (далі - Положення № 2503-XII), бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення. Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис "Україна", нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис "Паспорт". На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис "Паспорт громадянина України". На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних до паспорта, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення. Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Разом з тим, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" (далі - Постанова № 302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

За змістом п.2 Постанови № 302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено: з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII; з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

До завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів ДМС матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01 листопада 2016 року припиняється (п.3 Постанови № 302, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 131 Постанови № 302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: (…) біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи .

Позивач у позові посилаються на порушення принципу поваги до приватного життя суб`єкта персональних даних, шляхом електронної обробки таких даних у процесі оформлення ID-паспорту, оскільки вона не надає згоди на таку обробку.

Суд зазначає, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

У ст.8 Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України від 06 липня 2010 року № 2438-VI, зазначено: "Будь-якій особі надається можливість: a) з`ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у ст.5 і 6 цієї Конвенції; …".

За сталою практикою ЄСПЛ, першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване ст.8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну "закон" є автономним, та до якості "закону" ставляться певні вимоги (див. рішення ЄСПЛ у справі "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява № 18139/91, п.37) Під терміном "закон" … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам "доступності" та "передбачуваності".

Таким чином, суд приходить до висновку, що норми Закону № 5492-VI на відміну від норм Положення № 2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст.22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом") не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст.8 Конвенції.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання паспорту у формі книжечки.

Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 р. у зразковій справі № 806/3265/17.

У зв`язку із цим суд також враховує що постановою КМУ від 03.04.2019р. №398 внесено зміни до постанови КМУ від 25.03.2015р. №302 та доповнено її п.3 абзацом наступного змісту: «Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.»

На даний час відсутнє як факт законодавче врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспортів громадянина України зразка 1994р.

Міністерством внутрішніх справ України на виконання вказаної норми наказом від 06.06.2019р. №456, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.06.2019р. за №620/33591, затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України.

За пунктом 1 вказаного Тимчасового порядку, він відповідно до абзацу п`ятого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року № 398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302», Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 23 лютого 2007 року № 719-V), визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.

Позивач є особою, яка звертається вперше за отриманням паспорту.

Згідно із пунктами 3, 5, 8, 9, 11, 12 розділу І, пунктів 1-5 розділу ІІІ Тимчасового порядку Оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України особі, яка досягла 16-річного віку,- на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України (далі - заява) за зразком, наведеним у додатку 1 до цього Тимчасового порядку, поданої нею особисто.

Заява та документи для оформлення і видачі паспорта (у тому числі для вклеювання фотокартки) подаються заявником до територіального підрозділу ДМС за зареєстрованим місцем проживання особи.

Після заповнення заявником заяви працівник територіального підрозділу ДМС перевіряє правильність заповнення заяви та її відповідність наданим документам, про що вчиняє відповідний запис у графі 9 заяви.

У графі 9 заяви працівник територіального підрозділу ДМС зазначає реквізити документів, що є підставою для оформлення паспорта (свідоцтва про народження / документа, що підтверджує обставини, на підставі яких паспорт підлягає обміну / втраченого/викраденого паспорта/ довідки про реєстрацію особи громадянином України та рішення суду).

Після проведення перевірок та прийняття рішення про оформлення паспорта за заявою особи територіальний підрозділ ДМС отримує від територіального органу ДМС бланк паспорта громадянина України для його заповнення та подальшої видачі.

Після оформлення та видачі паспорта заява та подані документи зберігаються в алфавітному порядку у формі картотеки в територіальному підрозділі ДМС або у визначеному ДМС територіальному органі ДМС / структурному підрозділі апарату ДМС. Строки зберігання таких документів та матеріалів перевірки визначаються відповідно до вимог законодавства у сфері архівної справи і діловодства.

Для оформлення паспорта особа, яка досягла 16-річного віку, або її законний представник (далі - заявник) подає, зокрема, заяву; рішення суду; свідоцтво про народження або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави; оригінали документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків (або одного з них), що на момент народження особи перебували(в) у громадянстві України (для підтвердження факту належності особи до громадянства України). У разі відсутності таких документів або в разі, якщо батьки (чи один із батьків) такої особи на момент її народження були (був) іноземцями(ем) або особами(ою) без громадянства, або в разі набуття особою громадянства України на території України подається довідка про реєстрацію особи громадянином України; дві фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; довідку про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання особи.

Під час розгляду заяви працівник територіального підрозділу ДМС здійснює перевірку факту оформлення довідки про реєстрацію особи громадянином України за обліками територіального органу ДМС.

Відомості про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання, подані заявником, перевіряються за даними обліку територіального органу ДМС.

У разі якщо відомості, зазначені в документах, поданих заявником, відсутні в обліку територіального органу ДМС або не відповідають його даним, працівник територіального підрозділу ДМС здійснює перевірку та/або уточнення таких даних у відповідному органі реєстрації в установленому порядку.

Перевірки, зазначені в пунктах 2, 3 цього розділу, здійснюються шляхом направлення запитів засобами поштового або фельд`єгерського зв`язку.

Надсилання запитів здійснюється не пізніше одного робочого дня з дня подання заяви про оформлення паспорта. Строк надання відповідей не повинен перевищувати трьох робочих днів з дня надходження запитів.

Рішення про оформлення паспорта приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами проведених перевірок та перевірки факту належності особи до громадянства України.

Підстави для відмови в оформленні паспорту установлені пунктом 1 розділу ІХ Тимчасового порядку і їх перелік є вичерпним. Так, територіальний підрозділ ДМС відмовляє особі в оформленні або видачі паспорта, якщо:

1) особа не є громадянином України;

2) особа вже отримала паспорт, який є дійсним на день звернення (крім випадків обміну паспорта у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеній до нього, непридатності для подальшого використання);

3) дані, отримані з баз даних Єдиного державного демографічного реєстру, картотек, не підтверджують надану заявником інформацію;

4) за видачею паспорта звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень на отримання паспорта;

5) особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення й видачі паспорта;

6) особу не встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи.

Як установлено судом, при зверненні 27.12.2019р. до відповідача позивач надав заповнену заяву згідно з Додатком 1 до Тимчасового порядку, але до неї не було додано копії рішення суду про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

При цьому суд враховує, що попередньо позивач звертався до суду із позовом до Білозерського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області щодо зобов`язання оформити та видати паспорт у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ і рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 28.10.2019р. у справі №540/1981/19, яке набрало законної сили, відповідача зобов`язано повторно розглянути заяву позивача.

На виконання рішення суду відповідачем розглянуто заяву позивача та знову відмовлено в оформленні та видачі паспорту у формі книжечки з аналогічних підстав та роз`яснено позивачу необхідність звернення відповідно до Тимчасового порядку.

Отже, позивач згідно із Тимчасовим порядком звернувся до відповідача, але при цьому надав неповний пакет документів, позаяк у нього відсутнє судове рішення про зобов`язання оформити і видати паспорт громадянина України у формі книжечки.

Тому листом від 28.01.2020р. відповідач відмовив позивачу у видачі паспорту з підстави ненадання повного пакету документів.

Суд зазначає, що звернення особи за нормами Тимчасового порядку з метою отримання паспорту у формі книжечки є по своїй природі таким, що здійснюється відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою ВРУ №2503-ХІІ, оскільки Тимчасовий порядок прийнято саме для забезпечення виконання вказаного Положення і реалізації прав особи на захист своїх релігійних чи інших переконань, на ненадання згоди на обробку персональних даних та, відповідно, права отримати паспорт у формі книжечки.

Також слід зазначити, що пунктом 13 розділу ІІ Положення №2503-ХІІ передбачається надання громадянином заяви за формою, встановленою МВС.

Така форма була визначена, зокрема, наказом МВС від 13.04.2012р. №320 (зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02.07.2012 р. за №1089/21401) «Про затвердження Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України» у Додатку №1.

Цей наказ втратив чинність 17.04.2018р. згідно з наказом МВС від 01.03.2018р. №161 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства внутрішніх справ України від 13 квітня 2012 року N 320», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.03.2018р. за №352/31804.

Слід зазначити, що заява про видачу паспорту за формою, установленою Додатком 1 до наказу №320 від 13.04.2012р., є ідентичною заяві про видачу паспорту за формою, яка установлена додатком 1 до Тимчасового порядку.

Таким чином, судом установлено дотримання позивачем вимог Положення №2503-ХІІ.

При цьому суд приходить до висновку, що приписами постанови КМУ №302 (із внесеними змінами постановою КМУ №398), Тимчасового порядку реалізація права особи на оформлення і видачу паспорта у формі книжечки поставлена у пряму залежність від наявності судового рішення про зобов`язання ДМС оформити і видати цій особі такий паспорт відповідно до вимог Положення №2503-ХІІ.

Тому суд вважає, що хоча відповідач при відмові позивачу у оформленні і видачі паспорту у формі книжечки формально діяв правильно, але з огляду на все вищевикладене вимоги позивача про зобов`язання відповідача оформити і видати йому паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки є обґрунтованим і підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача про те, що даний спір не підпадає під ознаки типової справи, наведені у постанові Верховного Суду від 19.09.2018р. у зразковій справі №806/3265/17, суд зазначає, що вони є помилковими.

Даний спір повністю відповідає усім трьом ознакам типової справи, які визначені Верховним Судом у згаданій зразковій справі, а саме:

1) позивач є фізичною особою, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки;

2) відповідачем є Білозерський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, тобто територіальний орган ДМС України;

3) предметом спору є вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Також слід звернути увагу, що відповідачем так і не вказано, якій конкретно ознаці типової справи не відповідає даний спір.

Отже, вказаний довід суд відхиляє.

Щодо доводів відповідача про те, що на день відкриття провадження у даній справі ОСОБА_1 досяг повноліття, а тому ОСОБА_2 втратила повноваження його законного представника, суд не бере їх до уваги з огляду на наступне.

Згідно із ч.2 ст. 43 КАС України Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Статтею 53 КАС України визначено, що у випадках, встановлених законом фізичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із позовними заявами в інтересах інших осіб і брати участь у цих справах.

За змістом ст.56 КАС України Права, свободи та інтереси малолітніх та неповнолітніх осіб, які не досягли віку, з якого настає адміністративна процесуальна дієздатність, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді їхні законні представники - батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб, які досягли віку, з якого настає адміністративна процесуальна дієздатність, непрацездатних фізичних осіб і фізичних осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати в суді їхні законні представники - батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд у такому випадку може (тобто має право на власний розсуд) залучити до участі у таких справах відповідно неповнолітніх осіб, непрацездатних фізичних осіб і фізичних осіб, цивільна дієздатність яких обмежена. І навпаки, суд з метою захисту прав, свобод та інтересів неповнолітніх осіб, які досягли віку, з якого настає адміністративна процесуальна дієздатність, непрацездатних фізичних осіб і фізичних осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, та які беруть участь у справі, може залучити до участі у справі їхніх законних представників.

За статтею 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно із ст.59 КАС України, повноваження представників сторін мають бути підтверджені, зокрема, такими документами, як свідоцтво про народження дитини.

У даному випадку позову заяву в інтересах ОСОБА_1 подано його матір`ю ОСОБА_2 , як законним представником 31.01.2020р.

Позивач ОСОБА_1 досяг повноліття, тобто йому виповнилось 18 років, 05.02.2020р.

З цього видно, що на час звернення до суду він був неповнолітньою особою, яка досягла віку адміністративної процесуальної дієздатності у спірних публічних правовідносинах. Отже його права, свободи та інтереси могли захищатись шляхом звернення до суду як позивачем особисто, так і його законним представником, позаяк загальна норма ст.32 ЦК України не передбачає його прав на звернення до суду.

Дата відкриття провадження у адміністративній справі не знаходиться у взаємозв`язку з фактом досягнення особою повноліття, якщо право на звернення до суду було реалізовано на легітимних підставах його законним представником раніше (до настання зазначеного вище факту).

Відкриття провадження у справі не є тотожним зверненню до суду і вчиняється ця процесуальна дія судом шляхом постановлення ухвали, на відміну від звернення до суду, яка вчиняється шляхом подачі позовної заяви до суду.

Отже, вказані доводи позивач є безпідставними.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про те, що відмова відповідача у видачі позивачу паспорта громадянина України у формі книжки порушує основоположні права останньої, а тому є протиправна.

Враховуючи викладене суд задовольняє позов у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір за звернення до суду з даним позовом у розмірі 840,80 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією. Враховуючи, що суд дійшов до висновку про задоволення позову, вказана сума підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Білозерського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання відмову щодо не видачі паспорта громадянина України у формі книжечки протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною відмову Білозерського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області у видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ

Зобов`язати Білозерський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області (75000, Херсонська область, Білозерський район, смт Білозерка, пров. Торговий, 11) оформити та видати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України № 2503-ХІІ.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Білозерського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області (75000, Херсонська область, Білозерський район, смт Білозерка, пров. Торговий, 11) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний

кат. 102070000