Справа № 360/923/20
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2020-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

30 березня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/923/20

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тихонова І.В.,

при секретарі судового засідання Таращенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

02 березня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 19 лютого 2020 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років позивачу відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років на підставі пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", зарахувавши до вислуги років період з 08 січня 2015 року по 30 квітня 2018 року безпосередньої участі в антитерористичній операції на пільгових умовах: один місяць служби за три місяці; період з 01 березня 2019 року по 31 травня 2019 року безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях на пільгових умовах; один місяць служби за три місяці; період з 04 серпня 2004 року по 15 листопада 2007 року в підрозділах карного розшуку Міністерства внутрішніх справ України на пільгових умовах; один місяць служби за півтора місяці; період з 30 травня 2008 року по 08 січня 2015 року на посаді начальника ізолятора тимчасового тримання затриманих та взятих під варту осіб на пільгових умовах; один місяць служби за сорок днів, а загалом 29 років 09 місяців 13 днів.

В обґрунтування позову зазначено, що починаючи з 2000 року по 31.05.2019 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та Національній поліції України.

31.05.2019 наказом Головного управління Національної поліції в Луганській області від 22.05.2019 № 410 о/с позивача було звільнено із Національної поліції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через скорочення штатів).

Згідно витягу з наказу ГУНИ в Луганській області № 410 о/с від 22.05.2019 «По особовому складу», вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні дорівнює: 18 років 09 місяців 25 днів, у пільговому обчисленні: 10 років 05 місяців 17 днів. Пільгове обчислення вислуги років було здійснено на підставі послужного списку та відомостей про участь в антитерористичній операції, що підтверджується довідкою ГУНП в Луганській області про безпосередню участь в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № А-520 від 04.07.2019.

З 01.06.2019 відповідачем позивачу було призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, відповідно до пункту "а" статті 21 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", як працівнику Національної поліції України. Враховуючи те, що на момент звільнення позивач мав вислугу 29 років 09 місяців 13 днів.

09 серпня 2019 року позивач звернувся до ГУПФУ в Луганській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

10.09.2019 поштовим зв`язком простою кореспонденцією позивач отримав лист (відповідь) від ГУПФУ в Луганській області від 05.09.2019 № 729/3-11, згідно якого повідомлялося, що позивач не має права на пенсію за вислугою років, оскільки відповідно до п. «а» статті 12 Закону № 2262, пенсія за вислугу років призначається незалежно від віку, якщо особи, які звільнені зі служби з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних років і більше. Тобто відповідач фактично відмовив мені, однак відповідне законне рішення не прийняв.

02.10.2019 було подано позов до Луганського окружного адміністративного суду (справа № 360/4435/19), який було задоволено частково, та рішенням Першого апеляційного адміністративного суду залишено без змін, а саме зобов`язано відповідача повторно розглянути мою заяву від 09 серпня 2019 року про призначення пенсії та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затверджений постановою правління Пенсійного Фонду України від 30.01.2007 №3-1.

Лише 19 лютого 2020 року відповідач прийняв рішення щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за заявою від 09 серпня 2019, у зв`язку з тим, що календарна вислуга років на день звільнення зі служби (18 років 09 місяців 25 днів) є меншою ніж 24 календарних роки, відповідно до вимог Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Ухвалою суду від 10.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 25-26).

26 березня 2020 року від представника відповідача, надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 31-33), в обґрунтування якого зазначено, що твердження позивача про наявну вислугу років - 29 років 05 місяців 11 днів, розрахованої ним у пільговому обчисленні, а не календарному, повідомляємо наступне. Як зазначалося вище, Законом № 2262 (пункт «а» статті 12) чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається за наявності 24 календарних років і більше. Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення. Виходячи з наведеного, в Законі № 2262-ХІІ не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності 24 роки вислуги років, обчисленої на пільгових умовах. Вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається за наявності 24 календарних років і більше; міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років. Слід зазначити, що календарний рік - це проміжок часу від першого до останнього дня того чи іншого року по календарю; рік, який особа фактично відпрацювала на займаній посаді. Відповідач також вважає за необхідне зазначити, що законодавець у назві статті 17 Закону № 2262-ХІІ використовує формулювання: види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років «для призначення пенсії». Однак, саме календарна вислуга років є визначальною для набуття права на призначення такої пенсії. Наданими для призначення пенсії документами підтверджено, що вислуга років позивача у календарному обчисленні становить 18 років 09 місяців 25 днів. Враховуючи приписи чинного законодавства, у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ календарної вислуги років.

На підставі викладеного просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач правом на участь в судовому засіданні не скористався, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 7).

Відповідач правом на участь в судовому засіданні не скористався, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином (а.с. 29).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд встановив такі обставини справи.

Судом встановлено, що відповідно до наказу ГУНП в Луганській області №410 від 22.05.2019 ОСОБА_1 звільнено із служби у зв`язку із скороченням штату (а.с. 15).

З 31.05.2019 позивача виключено з кадрів Національної поліції України та знятий з усіх видів забезпечення (а.с. 16).

Відповідно до протоколу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області за пенсійною справою (НПУ) від 01.06.2019 позивачу призначено пенсію по інвалідності (а.с. 39).

12.08.2019 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Луганській області з заявою від 09.08.2019 про призначення йому пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги (арк. спр. 65).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду у справі № 360/4337/19 від 20.11.2019 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 09 серпня 2019 року про призначення пенсії за вислугу років та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09 серпня 2019 року про призначення пенсії та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1.

На виконання судового рішення відповідачем прийнято рішення від 19.02.2020, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за заявою від 09.08.2019 у зв`язку з тим, що календарна вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення зі служби (18 років 09 місяців 25 днів) є меншою, ніж 24 календарних років відповідно до вимог Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с.68 зв. 69 зв.)

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Так, умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Пунктом «б» статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Одночасно частиною першою статті 17 Закону № 2262-ХІІ визначено вичерпний перелік видів служби та періодів часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом.

Частиною другої статті 17 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що в Законі № 2262-ХІІ не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності 23 років та 6 місяців і більше вислуги років, обчисленої на пільгових умовах.

Вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається за наявності 23 календарних років та 6 місяців і більше; міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Суд зауважує, що календарний рік - це проміжок часу від першого до останнього дня того чи іншого року по календарю; рік, який особа фактично відпрацювала на займаній посаді.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що законодавець у назві статті 17 Закону № 2262-ХІІ використовує формулювання: види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років «для призначення пенсії». Однак, саме календарна вислуга років є визначальною для набуття права на призначення такої пенсії.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17 (номер рішення в ЄДРСР 73042834), від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17 (номер рішення в ЄДРСР 76613907), від 22 листопада 2018 року у справі № 161/4876/17 (номер рішення в ЄДРСР 78022536), від 22 січня 2019 року у справі № 295/10742/16-а (номер рішення в ЄДРСР 79381274).

Вищеописаними письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджено, що вислуга років позивача у календарному обчисленні становить 23 роки 02 місяця 00 днів.

Відповідно, суд дійшов висновку, що наявної у позивача вислуги років не достатньо для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Надаючи правову оцінку посиланням позивача на положення постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі Постанова № 393), відповідно до якої позивачу (на думку позивача) для призначення пенсії у вислугу років має зараховуватися пільговий стаж, суд виходить з такого.

Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Оскільки приписи пункту 3 Постанови № 393 суперечать приписам пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ, застосуванню підлягають саме положення Закону № 2262-ХІІ, як правового акта, що має вищу юридичну силу.

Всі інші твердження позивача не спростовують тієї обставини, що для отримання права на призначення пенсії за пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному Законом розмірі, а до цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні Законом не передбачено, відповідно, не можуть вплинути на рішення суду по справі.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що на день звільнення позивача зі служби його календарна вислуга років не відповідає умовам призначення пенсії за пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно прийнято рішення від 13.03.2019 № 16 про відмову в призначенні пенсії, відповідно у суду відсутні підстави для визнання такого рішення протиправним та скасування.

Інші позовні вимоги є похідними від вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення ГУПФУ в Луганській області від 13.03.2019 № 16, оскільки їх задоволення залежить від задоволення основної вимоги, відповідно у їх задоволенні слід також відмовити.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до вимог Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченко, буд. 9) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01 квітня 2020 року.

Суддя І.В. Тихонов