Справа № 120/898/20-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 квітня 2020 р. Справа № 120/898/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Центральна районна клінічна лікарня Вінницької районної ради про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) до Комунального некомерційного підприємства «Вінницька Центральна районна клінічна лікарня» Вінницької районної ради (далі - відповідач, КНП «Вінницька ЦРКЛ»). У позовній заяві позивачка просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача у не наданні інформації на запит про надання інформації від 02.09.2019 вхід. № 21;

- зобов`язати відповідача розглянути запит про надання інформації від 02.09.2019 вхід. № 21.

- стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 4830,80 грн., що складається із судового збору в розмірі 840,80 грн. та витрат на професійну правничу допомогу - 3990 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Комунального некомерційного підприємства «Вінницька Центральна районна клінічна лікарня» Вінницької районної ради.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.09.2019 позивачка звернулася до відповідача із запитом про надання інформації, який зареєстровано під вхідним номером 21.

Позивачка зазначає, що станом на день звернення до суду із цим позовом відповідачем відповіді на запит про надання інформації від 02.09.2019 не надано. У зв`язку із ненаданням відповіді на запит про надання публічної інформації вона звернулася з цим адміністративним позовом до суду.

Ухвалою від 02.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені). Крім того, відповідачу встановлено 15-денний строк з дня отримання ухвали для подачі до суду відзиву на позовну заяву в порядку передбаченому статтею 162 КАС України.

Також ухвалою від 02.03.2020 витребувано у відповідача запит ОСОБА_1. від 02.09.2019, відомості про його надходження (реєстрацію), а також інформацію про надання чи ненадання відповіді на запит від 02.09.2019 і у випадку розгляду запиту - текст наданої відповіді.

24.03.2020 через канцелярію суду від представника позивачки надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а саме опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 24.03.2020, копія договору про надання правової допомоги від 13.02.2020 № 21, копія акту приймання-передачі наданих послуг від 23.03.2020, меморіальний ордер від 11.03.2020 № 35443140.1.

Копію ухвали про відкриття провадження від 02.03.2020 надіслано відповідачу на адресу, яка зазначена в позовній заяві, а саме: (вул. Хмельницьке шосе, 92, м. Вінниця. 21029). Вказана адреса відповідає тій, що зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак, 19.03.2020 до суду повернулося повідомлення, яке надсилалося відповідачу із зазначенням причини повернення «за вказаною адресою адресат відсутній». За вказаних обставин, відповідно до норм ч. 8 ст. 126, п. 4 ч. 1 ст. 127 КАС України, ухвала вважається врученою відповідачу у спосіб встановлений Кодексом адміністративного судочинства України.

Крім того, з метою додаткового інформування відповідача про відкриття провадження у справі, було здійснено телефонні дзвінки по абонентському номеру (0432)511288, а також направлено ухвалу на електронну адресу . Джерелом інформації про номер телефону та адресу електронної пошти стали дані Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

02.09.2019 позивачка звернулася до КНП «Вінницька ЦРКЛ», як розпорядника інформації, в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», із запитом вхід. № 21 про надання інформації, у якому просила:

1) Зареєструвати та розглянути цей запит;

2) Надати засвідчені належним чином копії наказів про всі види відпусток за 2008, 2009, 2010 роки;

3) Надати інформацію про суми виплачених за ці роки відпускних із зазначенням сум за кожен рік та надати копії документів, що підтверджують ці виплати;

4) Надати відповідь на вказаний запит та надати інформацію вказану у запиті у встановлений законодавством термін.

Заявниця просила відповідь та інформацію надіслати на адресу: АДРЕСА_1 та шляхом надсилання на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Станом на день звернення до суду із цим позовом, а також на день розгляду цієї справи, відповідачем не подано доказів надання відповіді на запит від 02.09.2019.

Вважаючи, що відповідачем не надано інформацію на інформаційний запит, позивачка звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб`єктів стосовно отримання інформації, врегульовані Конституцією України та відповідними спеціальними законами, а саме Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі Закон від 02.10.1996 № 393/96-ВР), Законом України «Про інформацію» від 02.10.1996 № 2657-XII (далі Закон від 02.10.1996 № 2657-XII) та Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (далі Закон від 13.01.2011 № 2939-VI).

Згідно з ч. 2 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон від 02.10.1996 № 2657-XII визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Статтею 1 Закону від 02.10.1996 № 2657-XII визначено, що інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

У свою чергу порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом від 13.01.2011 № 2939-VI.

При цьому суд враховує, що інформаційний запит позивачки від 02.09.2019 був нею поданий саме в порядку, визначеному цим Законом, а тому суд надає оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами у зв`язку з поданням та розглядом такого запиту саме з урахуванням вимог Закону від 13.01.2011 № 2939-VI.

Відповідно до статті 1 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до статті 5 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно із статтею 12 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Щодо статусу відповідача як розпорядника публічної інформації, то суд враховує наступне.

Відповідно до п. 2-3 ч. 1 ст. 13 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків.

Відтак, комунальні заклади охорони здоров`я, що надають медичні послуги є розпорядниками інформації зокрема щодо використання бюджетних коштів та інформації пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків, а зазначена інформація вважається публічною.

Висновок суду узгоджується із роз`ясненнями щодо застосування норм Закону від 13.01.2011 № 2939-VI наданими у п. 2.4 - 2.5 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації".

Як встановлено із змісту запиту від 02.09.2019 № 21 його предметом стала інформація про особу запитувачки, яка до того ж пов`язана із інформацією про оплату відпусток, тобто стосується використання бюджетних коштів відповідачем.

В силу вимог п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

Згідно з положеннями ст. 19 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI під запитом на інформацію розуміється прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

У відповідності до частини першої статті 20 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною четвертою тієї ж статті закріплено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відтак, право позивача звертатись із інформаційними запитами та отримати інформацію кореспондує обов`язок відповідача який володіє статусом розпорядника публічної інформації розглянути запит та надати достовірну, точну та повну інформацію у встановлені Законом строки.

Статтею 23 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI закріплено право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника інформації та передбачено, що такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити, у тому числі, ненадання відповіді на запит на інформацію.

Як встановлено судом, позивачка звернулася до відповідача із запитом про надання інформації 02.09.2019. Однак як на день звернення до суду так і на день прийняття судом рішення, відповідачем не надано доказів виконання свого обов`язку щодо розгляду запиту на інформацію та надання на нього відповіді.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено бездіяльність щодо не надання відповіді на запит позивачки про надання інформації від 02.09.2019 вхід. № 21.

Допустивши бездіяльність щодо не надання відповіді на запит ОСОБА_1 від 02.09.2019 вхід. № 21, КНП «Вінницька ЦРКЛ», як розпорядник інформації порушив гарантоване державою право позивачки на доступ до публічної інформації.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не надання відповіді на запит про надання інформації від 02.09.2019 вхід. № 21 та зобов`язання відповідача розглянути запит на інформацію від 02.09.2019 вхід. № 21 та надати відповідь у встановлені законом строки.

Що стосується процесуального питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то суд при його вирішенні керується наступними мотивами.

Про витрати на професійну правничу допомогу зазначено у статті 134 КАС України. Так, частиною 1 цієї статті визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Судом встановлено, що в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивачки надано договір про надання правової допомоги від 13.02.2020 № 21, акт приймання-передачі наданих послуг від 13.02.2020, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом від 24.03.2020, а також меморіальний ордер, що підтверджує оплату в розмірі 3990 грн. за надані послуги від 11.03.2020 № 35443140.1.

Як видно з матеріалів справи, 13.02.2020 між позивачкою ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «Якименко та партнери» в особі президента ОСОБА_2 . укладено Договір № 21 про надання правової допомоги.

За умовами цього договору (пункти 1.1, 2.1) адвокатське об`єднання приймає на себе доручення Клієнта надавати останньому та в його інтересах оплатну правову допомогу, на умовах, визначених цим Договором, а саме складання позовної заяви про оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника публічної інформації, у частині доступу до публічної інформації, у зв`язку з не наданням інформації на від 02.09.2019 вхід. № 21 КНП «Вінницька ЦРКЛ» (а.с.26).

Вартість правової допомоги (гонорар) за цим договором зазначається в акті приймання-передачі наданих послуг (а.с.27).

Згідно висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 09.04.2019 по справі № 826/2689/15, надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також часу, витраченого на підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, з урахуванням тривалості розгляду справи, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

У цьому випадку доказом понесення витрат позивача на правничу допомогу є меморіальний ордер на виконання умов Договору від 13.02.2020 № 21 позивачка сплатила гонорар у розмірі 3990 грн (а.с.28).

Як видно з акта приймання-передачі наданих послуг відповідно до Договору про надання правової допомоги від 13.02.2020 № 21, а також детального опису робіт (наданих послуг) надано позивачеві такі юридичні послуги:

- складання позовної заяви про оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника публічної інформації, у частині доступу до публічної інформації, у зв`язку з не наданням інформації на запит від 02.09.2019 вхід. № 21 КНП «Вінницька ЦРКЛ» - вартістю 3990 грн.; складність справи - звичайна; затрачено 6 годин часу; вартість 1 години часу витраченої на надання послуг становить 665 грн. Таким чином, загальна вартість наданих послуг відповідно до Договору становить 3990 грн. та розраховувалось наступним чином: 665,00 (грн.) х 6 (год.) = 3990 грн. (а.с.27, 29).

Надання вказаних адвокатських послуг повністю підтверджується матеріалами справи і, на думку суду, є доведеним, а витрати є фактичними і неминучими, їхній розмір - обґрунтованим.

З огляду на викладене, беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг та час, необхідний для їх надання, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3990 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 840,80 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3990 грн. належить стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Комунального некомерційного підприємства «Вінницька Центральна районна клінічна лікарня» Вінницької районної ради щодо не надання інформації на запит про надання інформації ОСОБА_1 від 02.09.2019 вхід. № 21.

Зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Вінницька Центральна районна клінічна лікарня» Вінницької районної ради розглянути запит про надання інформації від 02.09.2019 вхід. № 21 та надати ОСОБА_1 інформацію.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3990,00 грн. (три тисячі дев`ятсот дев`яносто гривень 00 коп.) в загальній сумі 4830,80 грн. (чотири тисячі вісімсот тридцять гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Комунального некомерційного підприємства «Вінницька Центральна районна клінічна лікарня» Вінницької районної ради.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

Відповідач: Комунальне некомерційне підприємство «Вінницька Центральна районна клінічна лікарня» Вінницької районної ради (вул. Хмельницьке шосе, 92, м. Вінниця, 21029, ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович