Справа № 440/474/20
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2020-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/474/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гіглави О.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

27 січня 2020 року (згідно відбитку поштового штампу на конверті) ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації про:

- визнання протиправною відмови Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації (вул. Гоголя, 80, м. Миргород, Полтавська область, 37600, ) в наданні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни;

- зобов`язання Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації (вул. Гоголя, 80, м. Миргород, Полтавська область, 37600, ) вчинити дії щодо встановлення ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни і видачі відповідного посвідчення.

Також просив на підставі статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання керівника управління в місячний строк після набрання законної сили рішенням суду подати звіт про виконання такого рішення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він являється особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом 3 групи, його захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. 08.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до УСЗН Миргородської РДА із заявою про встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Однак, листом від 09.01.2020 №01-09/108 управління повідомило позивача про відсутність підстав для встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. З вказаним позивач не погоджується, оскільки вважає, що має право на встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Ухвалою суду від 03.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Управління позов не визнало та у відзиві на позовну заяву /а.с. 27-30/ зазначило, що листом від 09.01.2020 вих.№01-09/108 управління не відмовило позивачу у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, а лише повідомило про результати розгляду його заяви та вважає, що належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони ОСОБА_1 до своєї заяви не приєднав. Тому, позивачу було запропоновано в найкоротший термін надати до управління документи та докази, що підтверджують факт залучення його до формувань у складі Цивільної оборони на період ліквідації наслідків аварії ЧАЕС, для розгляду тимчасовою комісією щодо законності встановлення статусу та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни. Станом на 07.02.2020 заяву позивача залишено без розгляду в зв`язку з не поданням документів.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Згідно із записами в трудовій книжці ОСОБА_1 від 22.05.1985 у період з 23.05.1985 по 15.12.1986 останній працював в Управлінні шахтостроймеханізації треста "Стахановшахтострой" на посаді машиніста бульдозера 5 розряду /а.с. 9/.

Відповідно до довідки Управління шахтостроймеханізації треста "Стахановшахтострой" від 03.06.1986 №152 та даних трудової книжки від 22.05.1985 ОСОБА_1 з 03.06.1986 був направлений на 15 днів у відрядження для виконання робіт на посаді машиніста бульдозера участка №2 в Київську область (Чорнобильську АЕС) /а.с. 10, 12/.

За довідкою від 13.10.1990 №403 ОСОБА_1 дійсно працював в ШСУ №2 треста "Стахановшахтострой" на посаді машиніста бульдозера і на підставі телефонограми треста "СтШС" від 29.05.1986 №67/16 та наказу по управлінню від 30.05.1986 №146 дійсно приймав участь в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС з 04.06.1986 по 19.06.1986 та знаходився в першій зоні /а.с. 13/.

Відомості про нарахування позивачу заробітної плати за час виконання робіт з ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС містяться у довідці від 28.10.1992 /а.с. 14/.

У довідці від 14.07.2008 №58 визначено, що ОСОБА_1 був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29.12.1987 №14970378 і постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 №665-195, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності зі Списком №1, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 з 04.06.1986 по 17.06.1986 згідно телефонограми треста "СтШС" від 29.05.1986 №67/16 та наказу по управлінню від 03.06.1986 №152, приймав участь в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і знаходився в першій зоні /а.с. 15/.

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги Серія 10 ААА №017126 від 16.08.2011 та довідки Сер. МСЕ №0175431 від 16.08.2011 ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності з 01.07.2011 безтерміново внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС /а.с. 7-8/.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 , виданого Полтавською обласною державною адміністрацією 23.05.2019, ОСОБА_1 отримав статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії І /а.с. 6/.

08.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до УСЗН Миргородської РДА із заявою про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" /а.с. 32/.

Листом УСЗН Миргородської РДА від 09.01.2020 №01-09/108 ОСОБА_1 повідомлено, що пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що до інвалідів війни належать, зокрема, інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Посвідчення інваліда війни видається органами соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності (пп.7, 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302). За роз`ясненнями Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не поширюється на осіб, які направлялися на виконання робіт з ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС органами управління у справах Цивільної оборони, створеними у складі підприємств, установ та організацій. Умови визначення правового статусу та соціального захисту осіб цих категорій визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь працівники, які залучалися від інших міністерств і відомств. Їх направляли в райони виконання таких робіт згідно з розпорядженнями керівників цих відомств. На громадян, які були у складі цих формувань, чинність пункту 9 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не поширюється. З огляду на викладене особам, залученим до складу формувань Цивільної оборони такий статус встановлюється на підставі документів, які повинні містити інформацію про розпорядчий документ (наказ чи розпорядження) за лінією Цивільної оборони щодо залучення підприємства, установи до роботи вказаного формування та розпорядчий документ підприємства, установи про залучення осіб до складу вказаного формування, усі відомості про роботу, яку виконував громадянин під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також довідки МСЕК про групу інвалідності та причину захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. З урахуванням викладеного та результатів розгляду поданої заяви, управління вважає, що належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони ОСОБА_3 до заяви не приєднав. Тому, управління попросило в найкоротший термін надати до УСЗН Миргородської РДА документи та докази, що підтверджують факт залучення ОСОБА_3 саме до формувань у складі Цивільної оборони на період ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС для розгляду тимчасовою комісією щодо законності встановлення статусу та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни /а.с. 31/.

Розцінивши вказаний лист як відмову у наданні статусу інваліда війни відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон №3551-XII).

Відповідно до частини другої статті 4 Закону №3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

За пунктом 9 частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відтак, умовами для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ, є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про невоєнізовані формування Цивільної оборони СРСР, затвердженим наказом начальника Цивільної оборони СРСР від 06.06.1975 №90, та Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 №1111, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

У справі, що розглядається, судом встановлено та не заперечується відповідачем фактична участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків, про що свідчать довідка Серія 10 ААА №017126 від 16.08.2011, довідка Сер. МСЕ №0175431 від 16.08.2011, посвідчення Полтавської обласної державної адміністрації від 23.05.2019 серії НОМЕР_1 , трудова книжка ОСОБА_1 від 22.05.1985, довідка Управління шахтостроймеханізації треста "Стахановшахтострой" від 03.06.1986 №152, довідка від 13.10.1990 №403, довідка від 28.10.1992, довідка від 14.07.2008 №58.

Водночас, статус осіб з інвалідністю внаслідок війни розповсюджується на осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, на підставі Закону України "Про внесення змін до статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

З пояснювальної записки до проекту цього Закону вбачається, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб (1300 чоловік), які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у тридцятикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.

Відтак, наявність у позивача права на отримання посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності пов`язана саме з документальним підтвердженням участі останнього у загонах спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР.

Суд зауважує, що належне документальне підтвердження безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони є істотною умовою отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, позаяк в протилежному випадку відповідний статус (на підставі пункту 9 частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ) поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків та мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (підпункт 1 частини першої статті 9 Закону №796-ХІІ).

Разом з тим, матеріали даної справи не містять жодного належного документального доказу на підтвердження безпосередньої участі позивача у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у останнього немає достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ.

Висновки у цій справі узгоджуються із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 27.02.2018 у справі №368/1579/14, від 10.05.2018 у справі №279/12162/15-а, від 07.06.2018 у справі №377/797/17, від 07.10.2019 у справі №676/1505/17, від 31.10.2019 у справі №826/5572/17, від 20.12.2019 у справі №315/594/15-а(2-а/315/29/15) та від 27.02.2020 у справі №537/5039/16-а.

Таким чином, позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Миргородським МРВ УМВС України в Полтавській області 27.01.1998) до Управління соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації (вул. Гоголя, 80, м. Миргород, Полтавська область, 37600, ) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Гіглава