Справа № 569/18522/19
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 рокуЛьвівСправа № 569/18522/19 пров. № А/857/2702/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 листопада 2019 року (рішення ухвалене у м. Рівне судом у складі головуючого судді Ковальова І.М., дату складення повного тексту рішення суду не зазначено) у справі № 569/18522/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі, суд-

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 у вересні 2019 року звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому просив визнати дії капрала поліції роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Рівненській області Богданець Христини Ярославівни щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протиправними та скасувати постанову по справі про адміністративні правопорушення серії ЕАК №1547207 винесену 22 вересня 2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн за порушення ч.1 ст.122 КУпАП, закривши відносно ОСОБА_1 провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 листопада 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та закрити відносно ОСОБА_1 провадження по справі за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що суд першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясував та не довів обставин, що мають значення для справи, а тому вважає його незаконним та необґрунтованим. Стверджує, що жодних Правил дорожнього руху не порушував і не мав наміру їх порушувати, однак патрульний поліції, приймаючи оскаржену постанову, не взяв до уваги його вимогу на участь адвоката при розгляді адміністративної справи, пояснення щодо невчинення правопорушення та без будь-яких доказів наклав адміністративне стягнення. Саме тому вважає дії інспектора при винесенні щодо нього постанови про адміністративне правопорушення незаконними та такими, що порушують порядок розгляду справи та його права, передбачені законодавством України. Також вважає, що суд упереджено віднісся до розгляду даної справи, односторонньо дослідив та надав оцінку фактам.

Відповідач у встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, шляхом надіслання повідомлень на електронні пошти зазначених учасників справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли.

З огляду на обставини щодо повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та положення ст. 311 КАС України колегія суддів, вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1547207 від 22 вересня 2019 року, винесеною інспектором капралом поліції 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Рівненській області Богданець Х.Я., притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за те, що 22 вересня 2019 року о 20 год. 46 хв., керуючи транспортним засобом марки AUDI А8 ВК5000ІМ на а/д М-06 Київ-Чоп 323 км, порушив вимогу дорожнього знаку 3.21 «В`їзд механічних транспортних засобів заборонено», здійснив рух в зоні дії знаку, чим порушив п.33 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КупАП. За вчинення вказаних дій на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. Копія постанови вручена під підпис та отримана особисто ОСОБА_1 (а.с.5).

Не погоджуючись з цією постановою, позивач 30 вересня 2019 року звернувся до суду з адміністративним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції, з врахуванням встановлених обставин у їх сукупності, а також того, що в судовому засіданні було встановлено, що поліцейським Богданець Х.Я. було детально з`ясовано всі обставини справи, сам позивач не заперечив факту вчинення ним адміністративного правопорушення, дійшов висновку, що відповідач довів правомірність свого рішення, а позивач не спростував дій відповідача.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Згідно частин першої - третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону України «Про дорожній рух»).

Відповідно до пункту 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 2.3 «б» для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Таким чином, водій, керуючи транспортним засобом, зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, зокрема і вимоги дорожніх знаків.

Судом встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 22.09.2019 о 20 год. 46 хв., керуючи транспортним засобом марки AUDI А8 ВК5000ІМ на а/д М-06 Київ-Чоп 323 км, порушив вимогу дорожнього знаку 3.21 «В`їзд механічних транспортних засобів заборонено», здійснив рух в зоні дії знаку, чим порушив п.33 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КупАП.

Отже, дослідженню підлягають обставини щодо можливого руху автомобіля, яким керував позивач, в зоні дії забороняючого знаку.

Підпунктом 3.21 пункту 3 «Заборонні знаки» розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху встановлено дорожній знак "В`їзд заборонено". Забороняється в`їзд усіх транспортних засобів з метою:

- запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом;

- запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8;

- організації відокремленого в`їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо;

- запобігання в`їзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватись разом з табличкою 7.9;

- запобігання в`їзду на дороги, що безпосередньо простягаються у межах прикордонної смуги до державного кордону і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон (крім сільськогосподарської техніки, інших транспортних засобів і механізмів, задіяних у провадженні відповідно до законодавства і за наявності відповідних на те законних підстав сільськогосподарської діяльності або інших робіт, ліквідації надзвичайних ситуацій та їх наслідків, а також транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Держприкордонслужби, ДМС, ДФС, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції і органів прокуратури під час виконання оперативних та службових завдань).

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, серед переліку статей та їх частин, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно з п. 11 ч.1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ст. 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд;4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування.

Відповідно до ст.40 Закону № 580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Згідно ухвали Рівненського міського суду від 01 жовтня 2019 року прийнято адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження по справі до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду на 20 листопада 2019 року на 10 год. 30 хв. в приміщенні Рівненського міського суду. Роз`яснено, що відповідач протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі має право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи заперечень (а.с.9).

На аркуші справи 10 міститься розписка представника відповідача про отримання повістки про виклик до суду на 10:30 год. 20.11.2019.

Отже, відповідачу було відомо про звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕАК №1547207 від 22.09.2019, а також роз`яснено право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи заперечень.

Як видно з матеріалів справи, правом подання відзиву на позову заяву відповідач не скористався.

За правилами частин другої та четвертої статті 159 КАС України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Необхідно вказати, як цього вимагає положення статті 77 КАС України, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Колегія суддів звертає увагу й на те, що у графі 9 «До постанови додається:» постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1547207 від 22 вересня 2019 року не зазначеного жодного доказу в підтвердження кваліфікованого позивачу адміністративного правопорушення.

Крім того, у своїх пояснення позивач заперечив вчинення адміністративного правопорушення - невиконання вимог дорожнього знаку «В`їзд заборонено», стверджуючи, що перед ним здійснював мавр розвороту, однак такі пояснення інспектор поліції до уваги не прийняла.

Суд апеляційної інстанції вважає, що матеріалами справи такі доводи позивача не спростовуються.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Так, положення ч. 3 ст. 283 КУпАП визначають, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як видно з постанови серії ЕАК №1547207 від 22.09.2019, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за здійснення руху транспортним засобом марки AUDI А8 ВК5000ІМ на а/д М-06 Київ-Чоп 323 км в зоні дії дорожнього знаку 3.21 «В`їзд механічних транспортних засобів заборонено». Однак, відповідач у вказаній постанові не навів технічни засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався), а також не зазначив жодного іншого доказу, як то покази свідків, складання відповідних схем.

Вказані обставини судом першої інстанції ретельно досліджені не були, що призвело до неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи та як наслідок неправильного вирішення справи.

Згідно положень ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, недоведені, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги є такими, що знайшли своє підтвердження, а тому її вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 271, ст. 272, ст. 286, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 листопада 2019 року у справі № 569/18522/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дії капрала поліції роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Рівненській області Богданець Христини Ярославівни щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протиправними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1547207 від 22 вересня 2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн за порушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складено 02 квітня 2020 року.