Справа № 400/2834/19
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2020-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2020 р.м. ОдесаСправа № 400/2834/19

Головуючий в І інстанції: Гордієнко Т.О.

Дата та місце ухвалення рішення: 18.11.2019 р.

м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Чорноморської митниці Держмитслужби на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Чорноморської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів, карток відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» звернулось до суду з адміністративним позовом до Миколаївської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування:

- рішень Миколаївської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 06.05.2019 року № UA504010/2019/000118/2, від 07.05.2019 року № UA504010/2019/000119/2, від 11.05.2019 року № UA504010/2019/000121/2;

- карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України: UA504010/2019/00159 від 06.05.2019 року, № UA504010/2019/00160 від 07.05.2019 року, № UA504010/2019/00162 від 11.05.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що при декларуванні товару товариством було подано митному органу всі необхідні документи, які підтверджують заявлену ним митну вартість товарів. Позивач вказує на те, що відповідачем не наведено наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. При цьому, позивач зазначає, що факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

З огляду на зазначене, позивач вважає вказані рішення відповідача про коригування митної вартості товару та картки відмови протиправними, у зв`язку з чим оскаржив їх до суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.11.2019 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Миколаївська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, неправильне застосування до спірних правовідносин норм матеріального та процесуального права, що призвело до невірного вирішення справи, просила скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що митним органом було здійснено перевірку поданих позивачем декларацій та за результатами перевірки правильності визначення митної вартості відповідно до Митного кодексу України, було визнано, що надані позивачем документи містили розбіжності, не містили всіх даних числових значень складових митної вартості товарів, які є обов`язковими при її обчисленні. З огляду на зазначене у декларанта було витребувано додаткові документи на підтвердження митної вартості товарів, однак такі документи позивачем надані не були. У зв`язку із зазначеним митним органом було прийнято рішення про коригування заявленої позивачем митної вартості товарів та визначено таку митну вартість з урахуванням наявної в Митниці інформації щодо аналогічного (подібного) товару, митне оформлення яких вже здійснено.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року замінено відповідача у справі - Миколаївську митницю ДФС його правонаступником на Чорноморську митницю Держмитслужби.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконання контракту укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» та ТОВ «Новомосковський хлор» м. Новомосковськ від 19.12.2017 року № 208-0128278/17-492, додаткових угод до контракту, а також специфікації до нього № 17 від 26.03.2019 року, позивачем ввезено на митну територію України «натр їдкий» (гідроксид натрію) за ціною 20 405,20 руб. за тону, які були пред`явлені до митного оформлення.

З метою здійснення митного оформлення вказаного товару, позивачем було подано до Миколаївської митниці ДФС вантажні митні декларації.

Для підтвердження митної вартості позивачем у відповідності до ч.2 ст.58 МК України разом із вантажними митними деклараціями було надано пакет документів: контракт від 19.12.2017 року, специфікації №17 від 26.03.2019 року, біржові котирування, інвойси, митну декларацію країни відправника, накладні СМСГ.

Митна вартість товару у МД обрахована та вказана у митних деклараціях за методом визначення митної вартості за ціною договорів (контрактів) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, у відповідності до вимог ст.ст. 51, 53, 57, 58 МК України.

За наслідками розгляду поданих позивачем документів, Митницею було витребувано у позивача додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, а саме: 1) бухгалтерську документацію: щодо оплати складових митної вартості (страхування), страховий поліс, 2) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, 3) договір із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається.

На виконання вимог митниці позивачем, згідно листів від 06.05.2019 року, від 07.05.2019 року та від 11.05.2019 року, було додатково надано до митного органу: інформацію щодо біржових котирувань, паспорти якості. Крім того, у зазначених вище листах позивачем було повідомлено Митниці про те, що товар не страхувався, а тому надати страховий поліс немає можливості. Також позивач зазначив про неможливість надання платіжних документів у підтвердження факту сплати коштів за товар, з огляду на те, що сплата здійснюється протягом 21 календарних днів з дати його відвантаження.

Незважаючи на надані позивачем додаткові документи, відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 06.05.2019 року № UA504010/2019/000118/2, від 07.05.2019 року № UA504010/2019/000119/2 та від 11.05.2019 року № UA504010/2019/000121/2, а також картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України: UA504010/2019/00159 від 06.05.2019 року, № UA504010/2019/00160 від 07.05.2019 року, № UA504010/2019/00162 від 11.05.2019 року.

В рішеннях про коригування митної вартості товарів відповідачем зазначено, що метод за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій) не застосовується у зв`язку з тим, що подані документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме, відомостей щодо витрат на доставку товару до пункту призначення, страхування. В рішеннях зазначено, що декларантом не надано документального обґрунтування формування ціни з урахуванням числових значень (ціни товару, транспортних витрат до пункту призначення, страхування, документального обґрунтування заниження ціни); ціна розрахована відповідно до додатку № 9 від 01.01.2019 року до контракту від 19.12.2017 року № 208-0128278/17-492 та наданих декларантом біржових котирувань ICIS prising, датованих 01.03.2019 року, 22.02.2019 року, 05.03.2019 року, 08.03.2019 року складає 297 дол. США/тн, але відповідно п. 3 доповнення від 01.01.2019 року № 9, якщо вартість товару дорівнює менше 310 дол. США/тн, то сторони домовились, що ціна на товар дорівнює 310 дол. США/тн, що не відповідає валюті ціни, зазначеній у специфікації № 17 від 26.03.2019 року до контракту та інвойсі № 822847 від 29.04.2019 року (20405,20 російських рублів/тн); декларантом не надані банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, передбачені п. 5.1 контракту від 19.12.2017 року № 208-0128278/17-492 та п. 4 ч. 2 ст. 53 МК України.

Також відповідачем в оскаржуваних рішеннях вказано, що підпис директора ТОВ «Новомосковський хлор» на рахунках не відповідає підписам на контракті та додатках до нього. Також зазначено, що декларантом не надано в повному обсязі витребувані митним органом додаткові документи для підтвердження митної вартості, а надані документи не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості товару

Судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку з відмовою відповідача прийняти митні декларації, з метою розмитнення товару, позивач подав нові митні декларації, у яких ціна ввезеного товару визначена відповідно до прийнятого відповідачем рішення про визначення митної вартості та сплачено усі обов`язкові платежі, на підставі яких відповідачем здійснено митне оформлення товару та товар випущено у вільний обіг.

Після прийняття рішення про коригування митної вартості товару позивачем було доплачено мито та податок на додану вартість: по декларації 06.05.2019 року № UA504010/2019/000118/2 131064,78 грн. мита та 502812,17 грн. ПДВ, від 07.05.2019 року № UA504010/2019/000119/2-69811,37 грн. мито, 267821,80 грн. ПДВ, від 11.05.2019 року № UA504010/2019/000121/2 - 35877,58 грн. мито, 137639,44грн. ПДВ.

Не погоджуючись з прийнятими митним органом рішеннями про коригування митної вартості товарів та картками відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленню чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» оскаржило їх до суду першої інстанції, посилаючись на їх протиправність.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Миколаївський глиноземний завод», з огляду на наступне.

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною другою статті 52 Митного кодексу України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Таким чином, з аналізу положень Митного кодексу України вбачається, що митний орган здійснює контроль заявленої декларантом митної вартості шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості та має повноваження на витребування додаткових документів у разі, якщо документи, надані для декларування товарів, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Однак, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з зазначених вище підстав.

При цьому, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, здійснюється органом доходів і зборів, в тому числі, шляхом витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості, однак таке витребування може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

В рішеннях про коригування митної вартості товару відповідачем, в якості підстави для їх прийняття зазначено, про ненадання позивачем всіх документів у підтвердження заявленої митної вартості, визначеної за основним методом - ціною договору, та вказано, що надані документи не містять всіх даних, що підтверджують складові митної вартості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач надав митниці всі документи, які були у нього в наявності, і які не містять в собі ознак підробки чи розбіжностей, які б вказували на невірне визначення митної вартості товарів, що в свою чергу вказує на відсутність у відповідача правових підстав для коригування такої митної вартості.

В свою чергу, посилання митного органу, в якості підстав для коригування митної вартості товарів, на ненадання позивачем документів у підтвердження витрат на доставку товару до пункту призначення є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Відповідно до п.п. 2.1, 3.1 контракту від 19.12.2017 року № 208-0128278/17-492, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» та ТОВ «Новомосковський хлор», продавець зобов`язаний поставити товар на умовах СРТ ст. Жовтнева Одеської залізниці, згідно Інкотермс 2010, при цьому ціна на товар також визначається та приймається на умовах СРТ та включає в себе всі витрати по доставці товару до вказаного місця.

Згідно Інкотермс 2010 CPT («Carriage Paid To» named place of destination| «Фрахт/перевезення оплачені до»... назва місця призначення) означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. За умовами терміна СРТ на продавця покладається обов`язок по митному очищенню товару для експорту. Даний термін може застосовуватися під час перевезення товару будь-яким видом транспорту, включаючи змішані перевезення.

З огляду на зазначене, згідно умов поставки товару, витрати по доставці товару до пункту призначення, яким в даному випадку відповідно до умов контракту є станція Жовтнева Одеської залізниці, несе продавець, і їх вартість включається до ціни товару, а тому позивач не повинен будь-якими додатковими документами підтверджувати вартість такого перевезення.

Колегія суддів зазначає, що при розрахунку митної вартості не повинна враховуватися така окрема її складова, як вартість транспортування товару до місця призначення, з огляду на включення цих витрат до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (фактурної вартості товару).

Також колегія суддів вважає необґрунтованими посилання митного органу на ненадання позивачем документального підтвердження витрат на страхування товару.

Згідно ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є також страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, однак лише у разі, якщо страхування здійснювалося.

Таким чином, коли окреме страхування не здійснювалось, відсутні підстави для включення ймовірної суми такого страхування до складу митної вартості товарів.

Відповідно до умов СРТ у покупця немає обов`язку перед продавцем щодо укладення договору страхування. При цьому, страхування може бути здійснено продавцем, покупцем, ними двома, або зовсім не здійснюватись. Отже, термін СРТ передбачає можливість, а не обов`язок страхування товару.

В даному випадку представником позивача пояснено, що страхування товару не здійснювалось, у зв`язку з чим відповідні документи і не були надані позивачем до митного органу. З матеріалів справи встановлено, що на вимогу митного органу подати додаткові документи у підтвердження визначення митної вартості товару, товариством було також повідомлено про те, що окреме страхування товару не здійснювалось, а тому надати відповідні документи не є можливим.

Колегія суддів вважає доводи щодо необхідності страхування товару як небезпечної речовини, а також його перевезення, є необґрунтованими, оскільки дії суб`єкта владних повноважень не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, колегія суддів вважає, що недотримання суб`єктами перевезення небезпечних вантажів вимог щодо обов`язкового страхування відповідальності на випадок настання негативних наслідків при перевезенні таких вантажів тягне відповідальність відповідно до статті 25 Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів» та не є підставою для коригування митної вартості.

Також, суд вважає безпідставним посилання митного органу на ненадання Товариством договорів із третіми особами, які пов`язані з поставкою товару, оскільки факт укладання таких договорів безпосередньо позивачем не встановлений.

Посилання відповідача, в якості підстав для коригування митної вартості товарів, на ненадання позивачем банківських платіжних документів є необґрунтованим, з огляду на те, що відповідно до ст. 53 МК України банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару є документами, які підтверджують митну вартість товарів лише у разі, якщо рахунок сплачено. В даному випадку, відповідно до умов укладеного контракту від 19.12.2017 року № 208-0128278/17-492, оплата товару здійснюється банківським переводом, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця протягом 21 банківського дня з дати відвантаження товару зі станції відправлення.

Позивач посилався на те, що на момент митного оформлення товарів оплата за товар здійснена не була, а тому банківські платіжні документи митниці надані не були.

Колегія суддів вважає, що за даних обставин позивач діяв у відповідності до вимог Митного кодексу України та був позбавлений обов`язку надання відповідачу банківських платіжних документів.

Стосовно посилань митного органу на невідповідність валюти вказаної у специфікації № 17 від 26.03.2019 року до контракту та інвойсі № 822847 від 29.04.2019 року (російські рублі) та валюти, в якій розраховувалась ціна товару відповідно до додатку № 9 від 01.01.2019 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до умов контракту від 19.12.2017 року № 208-0128278/17-492 та додаткової угоди № 6 до контракту, ціна товару та вартість кожної партії товару перераховується в російські рублі по середньому курсу Центробанка Росії в період з 16 числа перед-попереднього місяця відвантаження по 15 число місяця попереднього відвантаження і зазначаються у Специфікаціях, підписаних сторонами. Валюта Контракту - російські рублі.

Відтак, ціна товару визначається в специфікації. Сторони контракту, як рівні сторони господарювання визначили в такий спосіб ціну товару за контрактом.

Розбіжностей у документах, наданих позивачем для митного оформлення, щодо вартості товарів немає. Розмір цін за одиницю товару до контракту відповідає розміру цін у інвойсах. Надані позивачем документи також не містять ознак підробки, тому правових підстав для коригування митної вартості у відповідача немає.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку саме тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.

Таким чином, колегія суддів не надає правової оцінки іншим підставам для коригування митної вартості товарів, на які посилався відповідач у відзиві на позов та в апеляційній скарзі, з огляду на те, що оскаржене рішення не містить посилань на такі підстави.

Колегія суддів вважає, що позивачем доведено та матеріалами справи підтверджено, що надані для митного оформлення товару документи не містять розбіжностей, в них відсутні ознаки підробки та вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни. В свою чергу відповідач не спростував контрактну ціну товару, а також не підтвердив об`єктивну неможливість на підставі наданих позивачем документів визначити ціну та рівень митної вартості товару за ціною договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивачем були надані документи, перелік яких визначений митним законодавством, та, як встановлено під час розгляду справи, давали митному органу змогу визначити заявлену митну вартість товару.

Враховуючи викладене, оскільки відповідачем необґрунтовано не враховано документи, за якими декларантом заявляється митна вартість, коригування митної вартості проведено не у відповідності до норм митного законодавства, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено підстави для скасування оспорюваного рішення митниці та задоволення позову ТОВ "Миколаївський глиноземний завод".

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чорноморської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 02.04.2020 р.

Суддя - доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька