Справа № 640/2549/19
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2549/19 Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Єгорової Н.М.,

Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2019 року про повернення позовної заяви у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання незаконною державної реєстрації юридичної особи, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання незаконною державної реєстрації юридичної особи, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду, позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для розгляду та вирішення справи по суті (за текстом апеляційної скарги).

12 березня 2020 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про розгляд даної справи в судовому засіданні.

Колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2019 року про повернення позовної заяви, а тому клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні задоволенню не підлягає.

Згідно з ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Печерської районної у місті Києві районної адміністрації, в якому просить суд: визнати незаконною (недійсною) державну реєстрацію юридичної особи - Центральної виборчої комісії, проведену 24.09.1997 року (ідентифікаційний код 21661450); зобов`язати Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію внести до ЄДР відомості про скасування реєстраційної дії - запису від 29.01.2005 року за реєстраційним номером 0005405.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.02.2019 року позов ОСОБА_1 залишено без руху. Судом першої інстанції встановлено невідповідність позовної заяви вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зокрема, виявлено порушення позивачем строку на звернення з позовом до адміністративного суду, передбаченого статтею 122 КАС України, у зв`язку з чим, вказано позивачу надати клопотання про поновлення пропущеного строку до звернення до суду.

Позивач на виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.02.2019 року надав заяву про поновлення строку на звернення до адміністративного суду з позовом, в обґрунтування якої вказав, що про порушення з приводу державної реєстрації Центральної виборчої комісії позивач дізнався під час співпраці з адвокатом Кушніренком М. В. в усній та письмовій формі, на підтвердження чого надав лист від 03.02.2019 року вих. № 3/78 та договір про надання правової допомоги № 3/78 від 01.02.2019 року, відтак ОСОБА_1 вважає, що строк на звернення до адміністративного суду з позовом про скасування державної реєстрації Центральної виборчої комісії починається з 03.02.2019 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду, позовну заяву повернуто позивачу.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на момент подання позову, далі по тексту - КАС України) встановлено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Норму даної статті слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Судом першої інстанції встановлено, що оскаржуваний запис про державну реєстрацію Центральної виборчої комісії № 0005405 було внесено 29.01.2005 року, позивач, вважаючи, що вказаний запис здійснено з порушенням законодавства та протиправно, міг би звернутися за захистом своїх прав до суду у порядку та у межах строків, визначених на момент подання позову чинним процесуальним законодавством, проте звернувся до адміністративного суду з даним позовом 13.02.2019 року - через 22 роки з моменту реєстрації Центральної виборчої комісії (дата реєстрації - 24.09.1997 року) та через 14 років з дати внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (29.01.2005 року).

Колегія суддів звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Слід зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.

Колегія суддів зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що доступ до інформації щодо реєстрації юридичних осіб, в тому числі Центральної виборчої комісії, є вільним та реалізується шляхом надання громадянам можливості отримати витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань звернувшись до реєстратора з відповідним запитом або скориставшись інтернет ресурсом.

Враховуючи загальнодоступність та суспільний інтерес до обставин реєстрації Центральної виборчої комісії, суд першої інстанції вірно встановив, що позивач не мав перешкод у отриманні необхідної інформації та мав високу ймовірність її дізнатися як з моменту вчинення оскаржуваних реєстраційних дій - 24.09.1997 року так і з дати внесення відповідних відомостей до єдиного реєстру - 29.01.2005 року.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає повернення позовної заяви позивачу законним, правомірним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2019 року про повернення позовної заяви - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Єгорова Н.М.

Сорочко Є.О.