Справа № 560/601/19
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2020-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/601/19

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

31 березня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області, в якій просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо затвердження проекту землеустрою з метою відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Бронівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області; зобов`язати відповідача розглянути та затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Бронівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області відповідно до положень частини 9 статті 118 Земельного кодексу України.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.09.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про задоволення позову.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом №22-6584-СГ від 13.04.217 року Головне управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області надало ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Бронівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області.

На підставі вказаного наказу, 19.05.2017 року ПП "Хмельницькгеопроект" виготовив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 , для ведення особистого селянського господарства на території Бронівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області.

20.02.2018 позивач звернувся до Війтовецької селищної ради Хмельницької області з заявою про затвердження проекту землеустрою.

Рішенням від 29.03.2018 тридцятої сесії селищна рада (VII скликання) відмовила у задоволені заяви позивача, оскільки дана земельна ділянка, жителями села використовується для випасання худоби, на цій ділянці також влаштована дорога в с. Качуринці.

29.04.2018 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про погодження затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Рішенням тридцять другої (позачергової) сесії селищної ради (VII скликання) від 14.06.2018 відповідач з тих же підстав відмовив у задоволені заяви.

В січні 2019 року позивач вкотре звернувся до Війтовецької селищної ради Хмельницької області з заявою про передачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням сорок другої сесії (VII скликання) від 31.01.2019 селищна рада відмовила у надані позивачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства у зв`язку із тим, що вказана земельна ділянка займає дорогу з с.Качуринці, яка виходить до дороги с.Видава, якою діти добираються до шкільного автобуса.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо затвердження проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Бронівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що повноваження щодо затвердження проекту замелеустрою з метою відведення земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства в спірних правовідносинах належать до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, а не Війтовецькій селищній раді Волочиського району Хмельницької області.

Таким чином, на думку суду, позивач обрав не вірний спосіб захисту звернувшись до суду з позовом до Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області про оскарження бездіяльності щодо затвердження проекту землеустрою з метою відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Бронівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області.

Між тим, наведені висновки суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції вважає такими, що не у повній мірі відповідають нормам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, з наступних причин.

Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої-третьої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з частинами восьмою-десятою статті 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому, з вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 28.11.2018 (справа № 820/4439/17) та від 28.02.2019 (справа № 808/3081/17).

Встановлено, що на підставі дозволу на розробку проекту землеустрою, наданого Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області від 13.04.2017 за № 22-6584- СГ, позивач розробив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства на території Бронівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області. Відповідно до положень частини 9 статті 188 Земельного кодексу України 20.02.2018 позивач звернувся до Війтовецької селищної ради Хмельницької області із заявою про затвердження проекту землеустрою.

Рішенням тридцятої сесії селищної ради (VII скликання) від 29.03.2018, викладеним у пункті 92 протоколу №30, відповідач відхилив заяву, оскільки дана земельна ділянка використовується жителями села для випасання худоби, та по ній проходить дорога в с.Качуринці. На повторне звернення від 02.05.2018 із заявою про затвердження проекту землеустрою, рішенням тридцять другої (позачергової) сесії селищної ради (VII скликання) від 14.06.2018 відповідач, в чергове відхилив заяву про затвердження проекту землеустрою, оскільки земельна ділянка давно не оброблялась та по ній проходить польова дорога до с.Качуринці, якою користуються жителі цього села та учні Сарнівського НВК.

Не змінилася позиція селищної ради і в подальшому, а саме рішенням пленарного засідання сорок другої сесії селищної ради (VII скликання) від 31.01.2019 відповідач відхилив заяву про затвердження проекту землеустрою, оскільки дана земельна ділянка займає дорогу з с.Качуринці та цією дорогою діти добираються до шкільного автобуса.

Оцінюючи підстави відмови в затверджені проекту, які наведені в рішеннях сільської ради, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені відповідачем підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність позивачу не передбачені ч.6 ст.186-1 Земельного кодексу України, а тому відповідач відмовив у затвердженні проекту позивачу землеустрою з підстав, які не передбачені ЗК України.

Обставина, яку відповідач вказує як підставу для відмови у затвердженні проекту землеустрою - дана земельна ділянка використовується жителями села для випасання худоби, на цій ділянці також влаштована дорога в с.Качуринці, не залежить від волевиявлення позивача та не доводить наявність тих обов`язкових умов, з якими законодавець пов`язує можливість відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Доказів того, що спірна земельна ділянка займає дорогу з с.Качуринці та цією дорогою діти добираються до шкільного автобуса, відповідачем не надано.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу у затвердженні проекту землеустрою, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені ЗК України, Законом України «Про землеустрій».

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності за межами населених пунктів Бронівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області позивач звертався також до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Однак, листом від 15.02.2018 року Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області відмовило позивачу у затвердженні проекту землеустрою посилаючись на статтю 162 ЗК України та статтю 47 закону України "Про охорону земель", у зв`язку з відсутністю в землевпорядній документації заходів щодо забезпечення протиерозіної стійкості території, оскільки земельна ділянка запроектована для передачі позивачу у власність з метою ведення особистого селянського господарства є еродованою та малопродуктивною та за відповідними характеристиками підлягає консервації.

Також у відзиві на позовну заяву, відповідач зазначає, що позивачем не виконані рекомендації вказані Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області у листі від 15.02.2018, оскільки у землевпорядній документації не передбачено заходів щодо забезпечення протиерозійної стійкості території, а саме використання земельної ділянки з метою відведення особистого селянського господарства дл випасання (пасовище) чи сінокосіння (сінокіс). При цьому, відповідач посилається на ст.47 Закону України "Про охорону земель".

Згідно із ст. 47 Закону України «Про охорону земель» використання ерозійно- та зсувонебезпечних земельних ділянок дозволяється за умови вжиття заходів щодо їх протиерозійного і протизсувного захисту, передбачених законодавством України. З метою захисту земель від ерозії та зсувів у землевпорядній, містобудівній та іншій документації передбачаються заходи щодо забезпечення протиерозійної та протизсувної стійкості території. Забороняється розорювання схилів крутизною понад 7 градусів (крім ділянок для залуження, залісення та здійснення ґрунтозахисних заходів). На схилах крутизною від 3 до 7 градусів обмежується розміщення просапних культур, чорного пару тощо. Власники земельних ділянок та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані здійснювати ґрунтоохоронні заходи з метою запобігання погіршенню їх якісного стану та якісного стану суміжних земельних ділянок і довкілля в цілому.

Проте, колегія суддів зазначає про відсутність в матеріалах справи доказів того, що спірна земельна ділянка, яка запроектована для передачі у власність для ведення особистого селянського господарства є ерозованою та малопродуктивною та за відповідними характеристиками підлягає консервації. Водночас, вказана відмова з наведених підстав не була предметом оскарження та її правомірність не перевірялася судом.

Таким чином, колегія суддів відхиляє вище вказані посилання відповідача зазначені у відзиві на позовну заяву та зазначає про наявність підстав стверджувати про порушення прав позивача у спірних правовідносинах.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області прийняті з порушенням норм Земельного Кодексу України, та не можуть вважатися обґрунтованим і законним, оскільки належних мотивів та причин такої відмови у вказаному рішенні органу місцевого самоврядування не наведено.

Слід зазначити, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову з підстав того, що повноваження щодо затвердження проекту землеустрою з метою відведення земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства в спірних правовідносинах належать до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, а не Війтовецькій селищній раді Волочиського району Хмельницької області.

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, право власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:007:0211 з 29.11.2018 належить Війтовецькій селищній раді Волочиського району Хмельницької області, а тому відповідач є розпорядником спірної земельної ділянки.

Крім того, з врахуванням того, що запитувана земельна ділянка не відноситься до земель державної власності, наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 21.10.2019 №22-8092-СГ (а.с.111) було відмовлено позивачу у наданні у власність земельної ділянки площею 2,0000 га (кадастровий номер 0:04:007:0211), яка розташована за межами населених пунктів Бронівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Разом з цим, слід зазначити, що у адміністративному позові, позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача з приводу затвердження проекту зелеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Бронівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у розумінні КАС України бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Поряд з цим, бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

З урахуванням наведеного вище, судом не встановлено бездіяльності відповідача щодо затвердження проекту землеустрою, оскільки такий неодноразово виносився на засідання ради, однак позивачу було відмовлено у задоволенні заяв про затвердження проекту землеустрою.

Отже, вимога позивача про визнання протиправною бездіяльність Війтовецької селищної ради з приводу затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, слід зазначити, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання Відповідача вчинити певні дії.

Разом із тим, суд не вправі втручатись у діяльність суб`єкта владних повноважень, переймати на себе виконання повноважень та прийняття рішень, які за законом покладені на такого суб`єкта владних повноважень.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Частиною 2 статті 162 КАС України передбачено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Ч.1 ст.59 вказаного Закону передбачає, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

З системного аналізу вказаних правових норм можна дійти висновку про те, що розгляд клопотання заінтересованої особи повинен прийматись у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Таким чином, з урахуванням наведеного, а також беручи до уваги необхідність захисту прав та інтересів позивача, порушених відмовою відповідача у затвердженні проекту землеустрою з підстав не передбачених Земельним кодексом України та враховуючи, що фактичне прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки не належить до компетенції суду, колегія суддів вважає необхідним зобов`язати Війтовецьку селищну раду Волочиського району Хмельницької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.02.2018 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Бронівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області та ухвалити мотивоване рішення по суті порушеного у заяві питання з урахуванням норм ЗК України та висновків суду.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про часткове задоволення позову.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною 6 вказаної статті встановлено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, відповідно, змінює розподіл судових витрат.

В даному випадку, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області на користь позивача половину понесених ним судових витрат, а саме половину сплаченого судового збору за подання адміністративного позову (квитанція №61 від 04.03.2019 на суму 768,40 грн. (а.с.4)) та апеляційної скарги (квитанція №28985941-1 від 18.11.2019 на суму 1152,60 грн. (а.с.119)), у загальній сумі 960,50 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Війтовецьку селищну раду Волочиського району Хмельницької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.02.2018 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Бронівської сільськох ради Волочиського району Хмельницької області та ухвалити мотивоване рішення по суті порушеного у заяві питання з урахуванням норм ЗК України та висновків суду.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області на користь ОСОБА_1 частково понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання адміністративного позову та апеляційної скарги, у загальній сумі 960 (дев`ятсот шістдесят гривень) 50 копійок.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Ватаманюк Р.В.