Справа № 360/4971/19
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року справа №360/4971/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 360/4971/19 (головуючий І інстанції Шембелян В.С., повний текст складений у м. Сєвєродонецьку Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання противоправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі УПФУ в м. Сєвєродонецьку, відповідач), в якому просив:

- визнати неправомірними дії УПФУ в м. Сєвєродонецьку щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах за заявою від 23.09.2019 року у зв`язку з відсутністю на день звернення необхідного пільгового стажу та необхідних документів, які підтверджують наявність пільгового стажу за Списком № 1;

- скасувати рішення УПФУ в м. Сєвєродонецьку від 25 вересня 2019 року № 4001/2019 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах за заявою від 23.09.2019 року у зв`язку з відсутністю на день звернення необхідного пільгового стажу та необхідних документів, які підтверджують наявність пільгового стажу за Списком № 1;

- зобов`язати УПФУ в м. Сєвєродонецьку повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.09.2019 року з зарахуванням до страхового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах періоду роботи з 11.01.1988 року по 17.05.1988 року підземним електрослюсарем на шахті Ворошиловградська №1 в/о «Ворошиловградвугілля », а також період з 30.08.1990 року по 04.07.2000 року підземним електрослюсарем в «Управлінні по монтажу, демонтажу та ремонту гірничошахтного обладнання Ворошиловградського ордена Леніна об`єднання по видобутку вугілля».

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року позов задоволений:

- визнано противоправним та скасовано рішення УПФУ в м. Сєвєродонецьку від 25 вересня 2019 року № 4001/2019 «Про відмову в призначенні пенсії» ОСОБА_1 ;

- зобов`язано УПФУ в м. Сєвєродонецьку зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 11.01.1988 року по 17.05.1988 року на посаді підземного електрослюсаря на шахті Ворошиловградська №1 в/о «Ворошиловградвугілля», період проходження строкової військової служби з 28.05.1988 року по 05.06.1990 року та період роботи з 30.08.1990 року по 04.07.2000 року на посаді підземного електрослюсаря в Управлінні по монтажу, демонтажу та ремонту гірничошахтного обладнання Ворошиловградського ордена Леніна об`єднання по видобутку вугілля, а також повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.09.2019 року про призначення пенсії за Списком № 1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (а.с. 63-68).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову (а.с. 75-77).

В обгрунтування доводів посилався на правомірність спірного рішення про відмову у в призначенні пенсії позивачу, оскільки неможливо перевірити достовірність даних, зазначених в наданих позивачем уточнюючих довідках щодо характеру роботи, у зв`язку з тим, що архів підприємства знаходиться на непідконтрольній українській владі території.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі обставини справи.

23.09.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 1(а.с.43).

Згідно паспорту позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на момент звернення до відповідача досяг 50 років (а.с. 33).

25.09.2019 року УПФУ в м. Сєвєродонецьку прийнято рішення № 4001/2019 про відмову в призначенні пенсії позивачу, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах (а.с. 10).

Відповідачем до пільгового стажу позивача не зараховані періоди роботи позивача: з 11.01.1988 року по 17.05.1988 року підземним електрослюсарем на шахті «Ворошиловградська» №1 Ордена Леніна виробничого об`єднання «Ворошиловград вугілля»; з 30.08.1990 року по 04.07.2000 року підземним електрослюсарем в «Управлінні по монтажу, демонтажу та ремонту гірничошахтного обладнання Ворошиловградського ордена Леніна об`єднання по видобудку вугілля», оскільки заявником не надано уточнюючих довідок про підтвердження трудового стажу за відсутності в трудовій книжці відповідних записів. Згідно даних, наявних в трудовій книжці та реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж позивача складає 28 років 11 місяці 11 днів, пільговий стаж - відсутній.

В трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 наявні наступні записи:

- шахта «Ворошиловградська» № 1 Ордена Леніна виробничого об`єднання «Ворошиловград вугілля»: з 11.01.1988 року прийнято підземним елекстрослюсарем 3 розряду з повним робочим днем під землею;

- 17.05.1988 року звільнено у зв`язку з призовом на військову службу;

- з 28.05.1988 року по 05.06.1990 року - служба в лавах Радянської армії;

- Управління по монтажу, демонтажу та ремонту гірничошахтного обладнання Ворошиловградського ордена Леніна об`єднання по видобудку вугілля: 30.08.1990 року прийнято підземним елекстрослюсарем 3 розряду з повним робочим днем під землею на підземну гірськомонтажну ділянку;

- 16.10.1991 року присвоєно 4 розряд елекстрослюсаря підземного з повним робочим днем під землею;

- 11.05.1995 року проведено атестацію робочих місць за умовами праці; підтверджено право на пільгову пенсію;

- 08.06.1998 року присвоєно 5 розряд елекстрослюсаря підземного з повним робочим днем під землею;

- 04.07.2000 року звільнено у зв`язку з реорганізацією підприємства (а.с. 11-14).

Суд зазначає, що всі записи в трудовій книжці завірені печатками підприємств та підписами відповідальних осіб, а також внесені відомості про документи на підставі яких зроблені відповідні записи.

Позивачем надано уточнюючі довідки:

- від 16.10.2019 року № 612, видану філіалом «шахти Никанор-Новая» Государственного унитарного предприятия Луганской Народной Республики «Центруголь», в якій зазначено, що позивач в період з 13.09.1990 року по 04.07.2000 року дійсно працював в Управлінні по монтажу, демонтажу та ремонту гірничошахтного обладнання Ворошиловградського ордена Леніна об`єднання по видобудку вугілля на посаді елекстрослюсаря підземного (а.с. 22);

- від 16.10.2019 року № 613, видану філіалом «шахти Никанор-Новая» Государственного унитарного предприятия Луганской Народной Республики «Центруголь», в якій зазначено, що позивач в період з 13.09.1990 року по 04.07.2000 року виконував в виробництві гірські роботи з повним робочим днем під землею на ділянці гірськомонтажних робіт на посаді елекстрослюсаря підземного, яка передбачена Списком № 1, розділ 1, підрозділ 1, код КП 1010100а, підстава Постанова КМУ України № 162 ід 11.03.1994 року (а.с. 23).

- від 30.10.2019 року № 1462, видану філіалом шахтоуправління «Луганское» Государственного унитарного предприятия «Центруголь», в якій зазначено, що позивач в період з 11.01.1988 року по 17.05.1988 року виконував гірські роботи на посаді елекстрослюсаря підземного, яка передбачена Списком № 1, розділ 1, підрозділ 1, підстава Постанова Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 року (а.с. 28).

Суд зазначає, що інформація щодо спірних періодів роботи позивача, зазначена в трудовій книжці, збігається з інформацією зазначеною в уточнюючих довідках.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року

№ 1788-XII (далі Закону № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 63).

Відповідно до п. 1 Порядку № 63 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно пп. 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1054) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.

Згідно статті 100 Закону № 1788 особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Таким чином, додаткові документи для підтвердження стажу роботи необхідні лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» (яка була чинною у спірний період трудового стажу) затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, у розділі I «Гірничі роботи» Списку № 1 передбачена посада електрослюсаря.

Таким чином, з викладених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком № 1.

За правилами застосування Списку № 1, визначеними у наведених вище правових нормах, якщо пільгова робота виконувалася до 31.12.1991 року, то застосовується Список № 1, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173; якщо виконання пільгової роботи продовжувалося після 01.01.1992 року або розпочато після цієї дати, але не більше як до 11.03.1994 року, то застосовується Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжувалася після 11.03.1994 року або розпочата після цієї дати, але не більше як до 16.01.2003 року, то застосовується Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162.

Записи у трудовій книжці позивача містять повну інформацію щодо періодів його роботи з 11.01.1988 року по 17.05.1988 року та з 30.08.1990 року по 04.07.2000 року на посаді підземного електрослюсаря, яка належить до посад за Списком № 1, стаж роботи на яких підлягає зарахуванню до пільгового стажу при вирішенні питання щодо пенсійного забезпечення особи, а також про проведення атестації робочого місця позивача.

Відповідно до п. 4.2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно п. 4.3 Порядку № 637 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Відповідно до п. 4.5 Порядку № 637 якщо ж атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442 затверджено Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці, пунктом 2 якого визначено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за віком на пільгових умовах за Списками № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджуваними Кабінетом Міністрів України, а також пенсії, що можуть встановлюватися підприємствами й організаціями за рахунок власних коштів працівникам інших виробництв, професій та посад залежно від умов праці, призначаються за результатами атестації робочих місць.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці та розробленими на його виконання Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 року № 41.

Атестація робочих місць полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах. Порядок та умови проведення такої атестації набрали чинності з 21.08.1992 року.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено в зарахуванні пільгового стажу позивача періоди роботи з 11.01.1988 року по 17.05.1988 року та з 30.08.1990 року по 21.08.1992 року на посаді підземного електрослюсаря, оскільки у ці періоди для підтвердження пільгового стажу не потрібно було проводити атестацію робочого місця, а записи трудової книжки позивача містять повну інформацію про його роботу на пільгових умовах за ці періоди.

Крім того, відповідачем неправомірно відмовлено в зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 22.08.1992 по 04.07.2000 на посаді підземного електрослюсаря, оскільки записи трудової книжки позивача містять повну інформацію про його роботу на пільгових умовах за цей період, а також підтверджують проведення атестації робочого місця позивача.

Таким чином, позивач має право на зарахування періоду роботи 11.01.1988 року по 17.05.1988 року та з 30.08.1990 року по 04.07.2000 року на посаді підземного електрослюсаря до пільгового стажу за Списком № 1 на підставі записів його трудової книжки, які відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58.

Згідно абз. 2 частини 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ час перебування громадян України на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Час проходження строкової військової служби, який зараховується до пільгового стажу, не повинен перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Аналогічні положення викладені в частині 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, згідно якої військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

З трудової книжки позивача встановлено, що позивач в період з 28.05.1988 року по 05.06.1990 року проходив службу у лавах Радянської армії та на момент призову на строкову військову службу займав посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з чим позивач має право на зарахування періоду проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що період проходження строкової військової служби з 28.05.1988 року по 05.06.1990 року також підлягає зарахуванню позивачу до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058.

Щодо посилань відповідача на неможливість врахування наданих позивачем уточнюючих довідок при призначенні пенсії у зв`язку з тим, що їх видано підприємством, яке знаходиться в м. Луганську, тобто на непідконтрольній українській владі території, суд зазначає наступне.

Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України».

Згідно ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 05/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у який у розділі Луганська область у пункті Міста обласного значення (у тому числі всі населені пункти, які адміністративно підпорядковані міським радам цих міст) включено м. Алчевськ.

Розпорядженням КМУ № 1085-р від 07.11.2014 затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включено у тому числі місто Алчевськ.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів». Так, у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &45) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у справах Кіпр проти Туреччини ( Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать ( Cyprus v. Turkey 10.05.2001&92).

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016 року) зауважив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]».

Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 року № 1207-VII та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 року № 254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, суд застосовує загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки уточнюючої довідки № 5/58 від 20.10.2016 року, виданої установою, що знаходяться на окупованій території, як доказ, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про прийняття уточнюючих довідок від 16.10.2019 року № 613, від 30.10.2019 року № 1462, які підтверджують пільговий період роботи позивача з 11.01.1988 року по 17.05.1988 року та з 30.08.1990 року по 04.07.2000 року.

З урахуванням вищезазначеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про визнання противоправним та скасування рішення УПФУ в м. Сєвєродонецьку від 25 вересня 2019 року № 4001/2019 «Про відмову в призначенні пенсії» ОСОБА_1 ; зобов`язання УПФУ в м. Сєвєродонецьку зарахувати до пільгового стажу позивача період роботи з 11.01.1988 року по 17.05.1988 року на посаді підземного електрослюсаря на шахті Ворошиловградська №1 в/о «Ворошиловградвугілля», період проходження строкової військової служби з 28.05.1988 року по 05.06.1990 року та період роботи з 30.08.1990 року по 04.07.2000 року на посаді підземного електрослюсаря в Управлінні по монтажу, демонтажу та ремонту гірничошахтного обладнання Ворошиловградського ордена Леніна об`єднання по видобутку вугілля, а також повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.09.2019 року про призначення пенсії за Списком № 1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 360/4971/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання противоправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 1 квітня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова